АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/6049/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Шевчук О.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток АП.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року позивач,ІНФОРМАЦІЯ_1, пред'явила вказаний позов до відповідача та зазначала, що шлюб між її батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано 13 квітня 2016 року. Після розірвання шлюбу вона залишилася проживати з матір'ю, на користь якої з батька стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини його заробітку.

Посилаючись на те, що вона навчається у Київському університеті права Національної академії наук України на оплатній формі навчання і її мати сплатила за першій рік її навчання 16300 грн., а також понесла витрати на її операцію та лікування, позивач остаточно просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати у розмірі 8650 грн., що складає Ѕ частину сплачених матір'ю за першій рік навчання, витрати на операцію та лікування, що складає Ѕ частину сплачених матір'ю у розмірі 853 грн. та Ѕ частину коштів на проїзд в громадському транспорті у розмірі 495 грн..

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що суд при вирішенні спору допустив порушення норми матеріального права та не вірно розтлумачив ст..ст.185,199 СК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що відповідач та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розлучення батьків проживає з матір'ю, ОСОБА_3.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.04.2016 року , починаючи з 07.04.2015 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно і до повноліття дитини.

Звернувшись з позовом про стягнення додаткових витрат на підставі ст.. 185 СК України, ОСОБА_1 зазначала, що вона з 01 вересня 2016 року є студентом Київського університету права Національної академії наук України за напрямом підготовки «Право» освітнього рівня «бакалавр» , що підтверджується наказом про її зарахування № 168-с від 11.08.2016 року та довідкою № 261 від 07.09.2016 року. Навчання у вказаному закладі є платним, стипендія їй не виплачується.

Відповідно до умов Договору про надання освітніх послуг, укладеного між ОСОБА_3, Замовник, для ОСОБА_1, Одержувач, та Київським університетом права Національної академії наук України , навчання одержувача відбувається протягом чотирьох років і вартість освітньої послуги за весь строк навчання, становить 69 200 грн., тобто 17 300 грн. за один рік.

Оскільки її мати ОСОБА_3 понесла витрати у розмірі 17 300 грн. на її оплату за навчання за перший курс , що підтверджується квитанціями , ОСОБА_1 просила стягнути половину вказаної суми зі свого батька, який , на її думку, повинен нести половину вказаних витрат, а також витрати на операцію та лікування, що складає Ѕ частину сплачених матір'ю у розмірі 853 грн. та Ѕ частину коштів на проїзд в громадському транспорті у розмірі 495 грн..

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо ). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово , періодично або постійно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на навчання дитини в навчальному закладі та витрати на проїзд в громадському транспорті не є додатковими витратами в розумінні ст.. 185 СК України, оскільки зазначена норма СК визначає додаткові витирати як витрати, зокрема, на розвиток здібностей дитини, звернувши увагу на ст.. 199 СК України, відповідно до якої , якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Так, вважаючи, що правовідносини сторін повинні регулюватись ст.. 199 СК України, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що дана норма сімейного права регулює обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, проте як позивач у справі ОСОБА_1 на час пред'явлення даного позову та розгляду справи, є неповнолітньою , так як її повноліття відбудеться лише ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. 3 ст. 150 СК Україгни).

За статтею 59 Закону України «Про освіту», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, які їх замінюють, зобов'язані: постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей; поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім'ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв; виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни; сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу.

Системний та логічний аналіз усіх вищевказаних норм сімейного права свідчить про те , що витрати на неповнолітню дитину, пов'язані з її навчанням, в тому числі і проїзд до місця навчання, зобов'язані нести обидва батьки і вказаний обов'язок врегульований ст.. 185 СК України.

На підставі викладеного рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на навчання та проїзд з підстав того, що вказані витрати не є додатковими витратами у розумінні ст.. 185 СК України, неможна визнати законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим воно підлягає скасуванню .

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені бути не можуть, оскільки встановлено, що вказані позивачем витрати понесені не нею, а її матір'ю - ОСОБА_3, яка і вправі пред'являти позов до відповідача про стягнення додаткових витрат, фактично нею понесених на навчання, проїзд та лікування дитини, які не пов'язані з щоденним утриманням та вихованням неповнолітньої дитини ( їжа,одяг, комфорт, користування комунальними послугами ) .

На підставі викладеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 88,304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -