АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6491/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Дука В.В., Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» про зобов'язання здійснити перерахунок та повернути кошти, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення відповідача ОСОБА_1, представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ТОВ «Рада-3» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В позовних вимогах, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 08.12.2016 року ТОВ «Рада-3» просило суд: стягнути з відповідачів на користь позивача 18 981,43 грн. - суму основного боргу, 4 129,97 грн. - суму інфляційних нарахувань, 620,42 грн. суму 3% річних, 16 695,36 грн. - пені та судовий збір.

Свої вимоги ТОВ «Рада-3» обґрунтовували тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Позивач обслуговує зазначений будинок. Як зазначає позивач, між ТОВ «Рада» (правонаступником якого є ТОВ «Рада-3») та відповідачами був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 03.10.2000 року за умовами якого власники квартир зобов'язані вносити плату за послуги, проте зазначені умови договору виконані не були внаслідок чого станом на 30.11.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 18 981,43 грн.

Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України з відповідачів на користь позивача має бути стягнуто три відсотки річних та інфляційну складову за період з 02.07.2014 року по 30.11.2016 року, що становить відповідно 4 129,97 грн. та 620,42 грн., а також 16 695,36 грн. пені.

01.10.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ «Рада-3» та просили суд зобов'язати ТОВ «Рада-3» провести перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги нараховані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з урахуванням того, що ОСОБА_3 ніколи не проживала за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 не знаходиться з ТОВ«Рада-3» в будь-яких договірних відносинах і основну частину спірного періоду перебував на військовій службі згідно мобілізації; зобов'язати ТОВ «Рада-3» повернути незаконно отримані кошти згідно неправомірно виставлених рахунків.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що протягом другої половини 2014 року та протягом 2015 року ТОВ «Рада-3» не відреагувала на звернення позивачів щодо надання інформації із зазначенням розпису витрат житлово-комунальні послуги та послуг, які надаються ТОВ «Рада-3». ОСОБА_2, не проживає за вказаною адресою, а ОСОБА_1 протягом 2014-2015 років більшість часу перебував в зоні АТО. Крім того, вони звернулись 03.09.2015 року із заявою про розірвання договору від 03.10.2000 року та цей договір втратив свою чинність на підставі діючого законодавства. З врахуванням тієї обставини, що співвласники квартири не користувались в повному обсязі послугами, ТОВ «Рада-3» мала здійснити перерахунок витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 14 805 (чотирнадцять тисяч вісімсот п'ять) гривень 52 копійки, втрати від інфляції в сумі 3 221 (три тисячі двісті двадцять одна) гривна 37 копійок, 3% річних в сумі 483 (чотириста вісімдесят три) гривни 93 копійки та 1 074,84 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4 175 (чотири тисячі сто сімдесят п'ять) гривень 91 копійка, втрати від інфляції в сумі 908 (дев'ятсот вісім) гривень 60 копійок, 3% річних в сумі 136 (сто тридцять шість) гривень 49 копійок та 303,16 грн. судового збору.

В іншій частині первісного позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» про зобов'язання здійснити перерахунок та повернути кошти відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

В скарзі посилалися на те, що при розгляді справи суд порушив норми ч. 3 ст. 118 ЦПК України, оскільки відмова у видачі судового наказу охоплює 4 місяці, проте борг стягнуто за 30 місяців. Суд також порушив ч. 2 ст. 31 ЦПК України. ч. 4 ст. 10 та ст. 66 ЦПК України, оскільки безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи доказів про надання послуг в КНДІСЕ. Судом порушено норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанову КМУ від 01.06.2011року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Скарги містять доводи, щодо невірного розрахунку заборгованості зробленого позивачем, та вихід за межі позовних вимог , в яких борг позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

В судових засіданнях апеляційного суду ОСОБА_4 та його представник доводи скарги підтримали.

Представники ТОВ "Рада-3" доводи скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Положенням п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 - 78/100 частин квартири та ОСОБА_1 - 22/100 частин квартири, згідно свідоцтва про право власності від 17.02.2004 року.

03.10.2000 року між ТОВ «Рада» з одного боку та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з іншого боку був укладений Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

01.01.2006 року до вказаного Договору був підписаний Додаток №1.

ОСОБА_1 під час слухання справи зазначав, що договір є розірваний.

Пункт 5.11 та 5.12 Договору визначає, що термін дії цього Договору складає три роки з дня його підписання. Дія договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії.

З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2015 року (за місяць до закінчення дії договору) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до ТОВ «Рада-3» у відповідності до п.5.12 Договору з проханням переглянути умови договору та привести його у відповідність до норм чинного законодавства.

Проте вказані вимоги ТОВ «Рада-3» були проігноровані, новий договір чи договір про внесення змін не підписано, а тому договір є припиненим, так як не відбулось його автоматичної пролонгації.

Водночас як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 11.02.1966 року та ОСОБА_1 з 29.06.1978 року зареєстровані в АДРЕСА_2.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував, що він не сплачує за утримання будинку та прибудинкової території та пояснює це тим, що послуги належної якості не надаються, а деякі послуги, які входять до структури тарифу взагалі не надаються, а ТОВ «Рада-3» не є балансоутримувачем будинку.

Під час судового розгляду представник позивача підтвердив, що ТОВ «Рада-3» не є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1, проте, є експлуатуючою організацією, яка надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій відповідно до умов укладених договорів із споживачами, згідно з тарифами, які затверджено розпорядженням Київської міської державної адміністрації, тобто є виконавцем послуг.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії актів здачі прийняття робіт з яких вбачається, що житлово-комунальні послуги надаються. ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції доказів, що послуги не надаються чи надаються не в повному обсязі.

Задовольняючи первісний позов частково, суд встановив, що він є обґрунтованим та заборгованість підлягає стягненню пропорційно до часток, які мають відповідачі у власності, при цьому, суд відмовив в стягненні пені, оскільки судом було встановлено, що Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території не пролонговано та він є припиненим.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд встановив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення відповідачів протягом спірного періоду часу до позивача з заявами про відмову щодо отримання послуг які надаються, або надання їх не в повному обсязі та неякісно, також суду не були надані докази, щодо звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявою про перерахунок нарахованих до сплати сум, через перебування його на військовій службі.

Дослідивши, надані суду першої інстанції докази, колегія суддів прийшла до висновку, що вищенаведені обставини справи, яків суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про часткове доведення позову ТОВ "Рада-3 " та недоведеність зустрічних позовних вимог відповідають встановленим судом обставинам та вимогам Закону.

Доводи скарги про те, що позивач надав суду докази про звернення в наказному провадженні за менший період, ніж вимоги розглянуті в даній справі, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що між сторонами існує спір про право, розгляд в позовному провадженні збільшених вимог позивача відповідає вимогам Закону та не порушує прав відповідачів.

Доводи скарги про вихід суду за межі позовних вимог є безпідставні, тому, що стягнення судом заборгованості пропорційно до часток у праві власності відповідачів, а не в солідарному порядку, як просив позивач, не є виходом за межі позовних вимог.

Доводи скарги про не призначення судом експертизи документів, які надавав позивач на підтвердження факту надання ним послуг, колегія суддів не приймає, так як вважає, що така відмова була правомірною.

Доводи про те, що судом порушено норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанову КМУ від 01.06.2011року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду.

Доводи щодо невірного розрахунку заборгованості зробленого позивачем, колегія суддів не приймає, оскільки відповідачами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Доводи скарги про те, що відповідачем надавались лише послуги за обслуговування ліфтом, а інші не надавались, колегія не приймає тому, що суду першої інстанції на підтвердження своїх заперечень відповідачі докази не надали. Посилання на їх не проживання в спірній квартирі не звільняє останніх від оплати витрат на утримання будинку і прибудинкової території, оскільки відповідачами їх відсутність у спірний період не була оформлена у встановленому законом порядку, через відповідне звернення до позивача.

Так пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених Постановою КМ від 21 липня 2005 року №630, споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача та членів сім'ї за умови відключення виконавцем послуг холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів на вводі в квартиру згідно з письмовою заявою споживача. Зменшення розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в разі відсутності споживача чинним законодавством не передбачено.

Надані позивачем письмові докази про фактичне надання таких послуг , давали суду достатньо підстав для покладення на відповідачів відповідальності за їх оплату. При цьому розірвання відповідачами договору правового значення не має, через доведеність позивачем за основним позовом письмовими договорами, актами приймання передачі робіт та іншими доказами фактичного надання ними послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові ВСУ № 6-2951цс15.

Зустрічні вимоги про повернення коштів та зобов'язання здійснити перерахунок правомірно не були задоволені, так як позивач за зустрічним позовом в суд першої інстанції не подав докази не надання їм послуг, які включені до тарифу за утримання будинку та прибудинкової території, який був погоджений в установленому порядку.

Докази, які надавались апеляційному суду, під час апеляційного розгляду, судом не прийняті , виходячи з положень ст. 303 ЦПК України, так як не доведено поважність причин неподання нових доказів до районного суду.

Наданий апеляційному суду висновок спеціаліста від 05 жовтня 2017 року не спростовує висновок суду про надання ТОВ "Рада-3" послуг з утримання будинку та прибудинкової території, в той період за який заявлено позов. Щодо недоведеності позивачем вартості тих послуг, які надавались, то суд вірно виходив з того, що відповідачі до районного суду не подавали докази на спростування розрахунку заборгованості. Не подавались суду також докази про те, що в судовому порядку визнано незаконними тариф за яким борг був нарахований.

Вимоги про перерахунок боргу, через перебування відповідача на військовій службі на протязі року в зоні АТО, також не могли бути задоволені районним судом, оскільки ОСОБА_1 не звертався до ТОВ "Рада-3" з заявами про здійснення такого перерахунку. Таке звернення в матеріалах справи відсутнє. Крім того, слід також враховувати, що він та його мати зареєстровані в іншій квартирі, та не надав суду докази про те, що вони не користувалися пільгами з оплати витрат на утримання житла за місцем свого проживання.

При цьому колегія суддів виходить з того, що рішенням Київської міської Ради № 271 від 09.10.2014 року, яке закріплює пільги на сплату житлово-комунальних послуг киянам-учасникам антитерористичної операції та порядком покриття витрат на оплату таких послуг та Додатком 1 до рішення Київської міської Ради № 521 від 09.12.2014 року передбачено, що адресна матеріальна допомога для покриття витрат на оплату житлово-комунальних послуг надається учасникам антитерористичної операції та членам їх сімей, зареєстрованим в м. Києві на одній житловій площі.

Посилання відповідачів на неякісне надання послуг є недоведеним, суду не надані відповідні письмові докази, щодо звернення відповідачів, в спірний період з приводу недоліків послуг, та оформлення таких недоліків в установленому порядку, який передбачений ст. 18 Закону "Про житлово-комунальні послуги".(складання актів претензій)

Інші доводи скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: