Справа № 346/962/16-ц
Провадження № 22-ц/779/686/2017
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Турів О.М.,

з участю представників апелянта ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та виділ майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_6 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на частку у спільному майні та поділ майна, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 23 липня 1991 року по 18 серпня 2015 року перебував у шлюбі з відповідачкою. За період спільного проживання ними придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: житловий будинок та земельну ділянку по вул. Весела,35 в с. Сопів, Коломийського району Івано-Франківської області. Домовленості між ними щодо володіння, користування та розпорядження даним майном не було встановлено. Просив визнати за ним право власності на ? частину майна, набутого у шлюбі, а саме на ? частку житлового будинку №35 по вул. Весела в с.Сопів, Коломийського району та ? частку земельної ділянки, площею 0,0631 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Провести розподіл спільного сумісного майна, набутого у шлюбі, виділивши йому ? частку спірного майна згідно варіанту розподілу, запропонованого судовим експертом та припинити право спільної сумісної на дане майно. Судові витрати покласти на позивачку.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частку житлового будинку №35 по вул. Весела в с.Сопів, Коломийського району, Івано-Франківської області та ? частку земельної ділянки загальною площею 0,0361 га, кадастровий номер 010280060 по вул. Весела, 35 в с.Сопів, Коломийського району, Івано-Франківської області. Проведено розподіл спільного сумісного майна, виділено ОСОБА_5 ? частку будинку та земельної ділянки згідно варіанту №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи №028-1/БТ-17 як власнику №1 та припинено право власності ОСОБА_6 на дане майно. Виділено ОСОБА_6 ? частку будинку та земельної ділянки згідно варіанту №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 028-1/БТ-17 як власнику №2 та припинено право власності ОСОБА_5 на дане майно. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 5011 (пять тисяч одинадцять) грн. 90 коп. судового збору та 3800 (три тисячі вісімсот) грн. витрат на оплату експертизи.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості, вважає, що рішення порушує права відповідача ОСОБА_6 Зазначає, що судом не надано належної оцінки зібраним доказам, рішення суду щодо варіантів розподілу обєктів нерухомості не конкретизоване, що виключає можливість реєстрації таких обєктів та визначення їх меж на місцевості.

Вважає необґрунтованим рішення суду про виділення позивачу частку будинку саме за варіантом №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи як власнику №1 з врахуванням факту спільного проживання позивача з дочкою та хворим внуком, оскільки дана обставина не відповідає дійсності та спростовується довідкою Печеніжинської селищної ради Коломийського району від 03.11.2016 року за №1706.

Апелянт також зазначає, що роботи по переобладнанню приміщень для відповідача, як власника №2 є обтяжливими та обємними, які в силу свого фізичного та матеріального стану ОСОБА_6 не спроможна здійснити.

Крім того, апелянт категорично не погоджується з позицією суду щодо стягнення із відповідачки судових витрат та витрат на проведення експертизи, оскільки з урахуванням ст.88 ЦПК України остання не повинна нести тягар сплати судових витрат одноосібно.

Просить рішення суду змінити, визнавши за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права власності кожного на ? частину житлового будинку та на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0361 га кадастровий номер 010280060 по вул. Весела,35 в с. Сопів, Коломийського району, Івано-Франківської області та провівши між ними розподіл спільного сумісного майна з виділенням ОСОБА_6 ? частку будинку та земельної ділянки згідно варіанту №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи №028-1/БТ-17 як власнику №1 та з виділенням ОСОБА_5 ? частку будинку та земельної ділянки згідно варіанту №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 028-1/БТ-17 як власнику №2. Судові витрати покласти на сторін в рівних частинах.

Вислухавши пояснення представників апелянта, позивача та його представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

В силу ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За приписами ст.ст.10,11 та 60 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позов, суд виходив з положень ст.ст. ст. ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 358, 368, 372 Цивільного кодексу України, встановивши, що за час шлюбу сторонами набуто майно: житловий будинок та земельну ділянку по вул. Весела, 35 в с. Сопів, Коломийського району Івано-Франківської області. ОСОБА_5, ОСОБА_7 (дочка) та малолітній ОСОБА_8 (онук) фактично проживають у вказаному будинку протягом тривалого часу, користуються приміщеннями першого поверху, там знаходяться їх речі та майно, тому їм слід виділити приміщення, зазначені у висновку № 028-1/БТ-17 судової будівельно-технічної експертизи від 31.01.2017 року як власнику № 1.

З такими висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується колегія суддів, оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення про поділ майна подружжя, судом першої інстанції не дотримано норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема,ухвалене у справі рішення не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України, резолютивна його частина не містить вичерпних, чітких, безумовних і таких, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновків по суті розглянутих вимог залежно від характеру справи, оскільки судом не зазначено у рішенні про визнання спірного майна обєктами спільної сумісної власності подружжя, а дійшовши висновку про наявність підстав реального поділу будинку та земельної ділянки, суд не вказав які приміщення та яка частина земельної ділянки виділена кожному з подружжя та які обовязки покладено на кожного при переобладнанні будинку, що суперечить роз'ясненням, наданим судам у пп. 6, 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок».

Крім того, судом неповно зясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, у звязку з чим неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема положення ст. 157 ЖК України, ст.ст. 379-382 ЦК України.

При вирішенні даного спору слід виходити з наступного.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. ст.370, 372, 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній сумісній або частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст.183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів слід виходити з положень ст. ст. 183, 367,370, 372 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

В силу положень ст. 152 Житлового кодексу України (в редакції Закону N 191-VIII від 12.02.2015 ) виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Отже, у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку, він провадиться за наявності на це дозволу компетентного органу.

При поділі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення, електро- та газопостачання), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 1991 року (а.с.7)

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 серпня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).

Із договору купівлі-продажу садового будинку від 27 квітня 2006 року встановлено, що ОСОБА_6 купила садовий будинок, розташований за адресою: вул. Весела, 35 в с. Сопів Коломийського району, загальною площею 70,3 кв.м (а.с.36).

25 травня 2009 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області відповідачу ОСОБА_6 наданий дозвіл № 746 на виконання будівельних робіт з реконструкції садового будинку під житловий (а.с.38), а рішенням виконавчого комітету Сопівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 12 січня 2010 року № 5-01/2010 будинок введений в експлуатацію шляхом затвердження сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам закінченого будівництвом жилого будинку та оформлено право власності на нього за ОСОБА_6 (а.с.40).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.01.2008 року садовий будинок за адресою вул. Весела, 35 в с. Сопів, Коломийського району належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, що підтверджується (а.с.37).

З державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 23 березня 2009 року ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, площею 0,0631 га, кадастровий номер 010280060, розташованої по вул.Весела, 35 в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.50).

Згідно довідки про склад сімї Сопівської сільської ради від 14 грудня 2015 року №1940 у спірному будинку зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, їх донька ОСОБА_7 та малолітній онук ОСОБА_8 (а.с.6).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині того, що земельна ділянка та будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки ними у шлюбі придбана земельна ділянка та садовий будинок, у період шлюбу садовий будинок реконструйовано у житловий та новий будинок введено у експлуатацію, а цільове призначення земельної ділянки змінено відповідно для обслуговування цього будинку і господарських споруд. Таким чином, подружжя набуло права спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно на законних підставах, що ними і не оспорюється в судовому засіданні.

Згідно з висновком № 029/БТ-16 від 14 вересня 2016 року судової будівельно-технічної експертизи та додаткової експертизи № 028-1/БТ-17 від 31.01.2017 року (а.с.97-126, 152-162), експертом запропоновано три варіанти поділу будинку та земельної ділянки.

Сторони погодилися на третій варіант поділу будинку, запропонований експертом у висновку додаткової експертизи, згідно якого технічно можливо поділити будинок, виділивши одному із співвласників перший поверх будинку, а другому гараж на першому поверсі будинку та другий поверх. При цьому гараж слід реконструювати у кухню з влаштуванням дверного та віконного отворів, перегородки, облаштування вхідного сходового пройому з пробиванням його у перекритті між поверхами, облаштування окремих систем інженерних мереж (електропостачання, газопостачання та водопостачання). Вартість цих робіт експертом не визначена.

Із показань експерта ОСОБА_9 у судовому засіданні встановлено, що усі три варіанти поділу будинку, описані у експертних висновках, передбачають втручання в несучі конструкції будинку та інженерні системи загального користування.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на положення ст. ст. 379-382 ЦК України щодо поняття житла, враховуючи, що переобладнання будинку в ізольовані квартири супроводжується необхідністю улаштування інженерних комунікацій, зокрема мереж газо-, електропостачання, водопостачання та водовідведення, а також втручанням в несучі конструкції будинку, а такі роботи проводяться за технічними умовами та проектами, розробленими спеціалізованими організаціями, та з додержанням відповідних норм і правил за погодженням компетентних органів, тому колегія суддів дійшла висновку, що на час розгляду справи позивач не довів технічну можливість поділу будинку, оскільки ним не представлені суду необхідні технічні умови та проекти.

Таким чином будинок не може бути реально поділений між подружжям відповідно до їх часток, а від поділу будинку залежить і поділ земельної ділянки, на якій він розташований, тому суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

При цьому, суд зауважує, що таке рішення не є перешкодою для реального поділу будинку після оформлення необхідних проектів та технічних умов.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що при розгляді вказаного позову мало місце неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, які призвели до неправильного вирішення справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

З огляду на викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача компенсацію половини судових витрат, сплачених у вигляді судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У стягненні витрат, понесених по оплаті експертизи, слід відмовити, оскільки позивач не представив суду доказів щодо технічної можливості поділу будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати обєктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельну ділянку загальною площею 0,0631 га, кадастровий номер 010280060, розташовану по вул. Весела, 35 в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та житловий будинок, розташований за адресою: вул.Весела, 35 в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності по 1/2 частині за кожним на земельну ділянку загальною площею 0,0631 га, кадастровий номер 010280060, розташовану по вул.Весела, 35 в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дійсною (ринковою) вартістю 53528,0 (п»ятдесят три тисячі п»ятсот двадцять вісім гривень нуль копійок).

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності по 1/2 частині за кожним на двохповерховий житловий будинок з підвалом під будинком та прибудованим гаражем, розташований за адресою: вул.Весела, 35 в с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області, загальною площею 214, 1 м. кв., вартістю 660069,0 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 2505,95 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_10,

ОСОБА_11