ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Віблий Любомир Зеновійович, ОСОБА_6, про визнання заповіту недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, обґрунтовуючи позов тим, що є онукою ОСОБА_7., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті останньої позивач довідалась, що 20 квітня 2012 року ОСОБА_7. склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно ОСОБА_4

Посилаючись на те, що на час складення заповіту ОСОБА_7. не мала волевиявлення на укладення цього заповіту, не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, і, на її думку, склала заповіт під психологічним впливом, позивач просила визнати заповіт недійсним.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_3 є онукою ОСОБА_7., якій на праві приватної власності належала Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1.

20 квітня 2012 року ОСОБА_7. склала нотаріально посвідчений заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла належне їй майно онуку ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7. померла.

Згідно з висновком криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису за матеріалами цивільної справи № 2/450/445/14, складеними 20 листопада 2014 року, підписи від імені ОСОБА_7. у заяві про призначення пенсії за віком у графі «підпис», у поданні № 10 від 18 березня 1981 року у графі «підпис особи, яку представляють до призначення пенсії», у заповіті від 20 квітня 2012 року в графі «підпис» та у заяві про призначення (перерахунок) пенсії від 19 липня 1989 року у графі «підпис заявника» виконані однією особою. На виконання усього рукописного тексту в заповіті впливали незначні чинники природного характеру. Ознак, котрі б свідчили про те, що рукописний текст та підпис у заповіті від імені ОСОБА_7. виконано під дією незвичних чинників штучного походження, а саме навмисної зміни почерку, немає.

У зв'язку з недостатністю інформації щодо психічного стану ОСОБА_7., яка є в матеріалах справи та у медичній документації, встановити, чи могла ОСОБА_7. усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними на час складення заповіту, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 237 від 27 березня 2015 року, неможливо.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним у відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК.

Проведеною у справі судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_7. в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними і зазначено лише про неможливість встановлення цих обставин, що не є підставою для визнання складеного заповіту недійсним у відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, з'ясувавши характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що у момент складення заповіту ОСОБА_7. не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними; не доведено, що зміст оспорюваного заповіту не відповідав волевиявленню спадкодавця та не був підписаний нею чи складений під психологічним впливом, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішень суду першої та апеляційної інстанції, якщо вони унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, проте касаційна скарга посилань на такі процесуальні порушення не містить.

Таким чином, оскаржувані судові рішення у справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовані, тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
СуддіЄ.П.Євграфова О.В.Євтушенко Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко