АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/2575/16-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/885/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 34 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого вказав, що 31 березня 2016 року приблизно о 18.00 годині водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, у м. Кривому Розі по проспекту Гагаріна поблизу будинку № 3 був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою та не дотримавшись безпечної дистанції, скоїв наїзд на автомобіль марки Опель державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2016 року відповідача визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) позивач звертався до експерта для проведення автотоварознавчого дослідження, де ним було сплачено кошти в сумі 1200 гривень з метою здійснення страхового відшкодування. Копія квитанції № 005517 від 08.04.2016 року.

В наслідок вищевказаної ДТП діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка виразилася в емоційному стресі, який виразився у тривозі, яка охопила його після ДТП, адже був пошкоджений його автомобіль, який є невідємним обєктом його повсякденного життя, з необхідним використанням транспортного засобу повязана його робота. Маючи двох дітей, він щодня використовує автомобіль для потреб сімї.

Дискомфорт, який характеризується тими обставинами, що звичайний та усталений для нього спосіб життя був кардинально змінений. Він змушений був змінити свій життєвий графік, адже з моменту ДТП, в ньому зявилися нові для нього труднощі: участь в судових засіданнях, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача, пошук грошових коштів для відновлення автомобілю, відвідування страхових компаній, проходження медичного обстеження, звернення за допомогою до рідних та друзів. Немає нічого гіршого для нього, як для батька та чоловіка, відчувати власну неповноцінність, адже замість ведення активної життєдіяльності для своєї родини, внаслідок дій відповідача, він поринув у вир болю та стресу.

Безпорадність, що виражається в невзмозі самостійно подолати труднощі та зміни в моєму житті.

На підставі наведених в позові обставин, позивач просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10000 гривен, витрати на автотоварознавче дослідження в сумі 120 гривен.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 1 500 грн., судові витрати судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., витрати на правову допомогу в сумі 576 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Так, позивач посилається на те, що судом першої інстанції при ухвалення рішення не враховано вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , хоча в рішенні суду й є посилання на неї.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що відповідач пропонував відремонтувати пошкоджений ним автомобіль позивача, не врахував пояснення позивача щодо обчислення розміру моральної шкоди згідно методики професора ОСОБА_6

Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано практику Європейського суду з прав людини, згідно якої розмір компенсації моральної шкоди зазвичай становить 2000-5000 євро, як приклад справа «Ромашов проти України».

Також позивач наполягає на тому, що обовязок доказування відсутності моральної шкоди в даній справі покладений на відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31 березня 2016 року, приблизно о 18.00 годині, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, у м. Кривому Розі по проспекту Гагаріна поблизу будинку № 3 був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою та не дотримавшись безпечної дистанції, скоїв наїзд на автомобіль марки Опель державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2016 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

Вказані обставини відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 й стягуючи з останнього на користь позивача моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з доведеності позову й обовязку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 5 ст. 1187 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до змісту якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 (із змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Таким чином, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічне розяснення щодо порядку визначення розміру відшкодування моральної шкоди судом надане Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 7 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки № 4 від 01.03.2013 року, за змістом наведеної норми питання про те, чи була допущена потерпілим груба необережність (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

На думку колегії суддів, вирішуючи спір та визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 1500 грн. суд першої інстанції врахував вищенаведені розяснення Пленуму, врахував й перевірив фактичні обставини справи, глибину душевних страждань позивача, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Також судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування враховані вимоги розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції при ухвалення рішення не враховано вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , хоча в рішенні суду й є посилання на неї, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення були враховані вимоги вище вказаної Постанови.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що позивач, отримавши кошти від Моторного (транспортного) страхового бюро України, автомобіль не відремонтував та продовжує весь час користуватися ним, як це було й до ДТП.

Вказані обставини відображені в описовій частині рішення суду.

Також, судом першої інстанції встановлено, що в судовому засіданні позивач не заперечував той факт, що відповідач пропонував йому відремонтувати автомобіль, проте позивач відмовився. Тому доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що відповідач пропонував відремонтувати пошкоджений ним автомобіль позивача, колегією суддів не приймаються до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано пояснення позивача щодо обчислення розміру моральної шкоди згідно методики професора ОСОБА_6 колегією суддів не приймають до уваги, оскільки вказана методика встановлення заподіяної моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розробником якої є ОСОБА_6, та яка створена в 1997 році, використовується для проведення психологічних експертиз (психологічних досліджень), та включена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі не було заявлено клопотання про проведення по справі судової експертизи для встановлення заподіяної йому моральної шкоди, яка має враховуватись судом в сукупності доказів.

Не приймаються до уваги колегією суддів й доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано практику Європейського суду з прав людини, згідно якої розмір компенсації моральної шкоди зазвичай становить 2000-5000 євро, як приклад справа «Ромашов проти України».

Так, посилання апелянта на певні рішення Європейського Суду з прав людини, як приклад, що підтверджує правомірність його позовних вимог про стягнення моральної шкоди саме у визначеному ним розмірі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та збільшення встановленого судом першої інстанції розміру морального відшкодування, оскільки наведене позивачем рішення Європейського Суду з прав людини - Ромашов проти України», взагалі не стосуються заявлених ним позовних вимог, та має інші правовідносини, як то спір щодо невиплачених підприємством сум заробітної плати.

Крім того, колегія суддів також враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Зокрема в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України, № 42310/04, 21.04.2011 року, Суд визнав вимогу заявників про відшкодування їм нематеріальної шкоди в розмірі 80000 євро надмірною і встановив відшкодування в розмірі 35000 євро, і лише першому заявникові, а в у справі ОСОБА_7 проти України № 45872 19.12.2013 року була встановлена Судом компенсація нематеріальної шкоди в розмірі 4500 євро, попри те, що заявник просив 30000 євро.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що обовязок доказування відсутності моральної шкоди в даній справі покладений на відповідача спростовуються частиною 3 ст. 10 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України, що покладає на позивача обовязок довести свої позовні вимоги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: