У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 0, укладеним 13 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, яка станом на 23 лютого 2015 року складає 47 914,15 доларів США та 33 702,64 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 13 грудня 2006 року № 0 у розмірі 47 914,15 доларів США та 33 702,64 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 13 грудня 2006 року № 0 в розмірі 47 914,15 доларів США та 33 702,64 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Установлено, що 13 грудня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позичальнику, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі одного траншу або декількох траншів, але в будь-якому випадку в межах загальної суми кредиту в іноземній валюті, що дорівнює 100 тис. доларів США у порядку та на умовах, визначених цим договором, строком до 13 грудня 2017 року із сплатою процентів у розмірі 12,3 % річних.

ОСОБА_2 підписав вищевказаний договір та додаток до нього, а відтак погодився з його умовами.

13 березня 2009 року та 25 березня 2009 року до вищевказаного кредитного договору були внесені зміни, шляхом укладення додаткових угод №№ 1 і 2, згідно яких були внесені зміни щодо строків сплати процентів та у графік погашення кредиту. Дані договори підписані ОСОБА_2

13 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки № 0/п та № 0/п1, відповідно до яких останні взяли на себе солідарну з позичальником відповідальність у разі неналежного виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором у тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання троку основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при вирішенні спорів про припинення поруки суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У зв'язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань, 23 жовтня 2014 року на адресу відповідачів ПАТ «УкрСиббанк» направило письмові вимоги про погашення простроченого зобов'язання за кредитним договором протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, а у випадку неусунення порушень - на 32 день з дня отримання вимоги, у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення, вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі та сплати нарахованих процентів.

Отже, банк не пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів, а відтак відсутні підстави для визнання поруки припинено.

Також установлено, що на час укладення кредитного договору Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» мав банківську ліцензію, зареєстровану Національним банком України, якою було передбачено право на здійснення операцій із валютними цінностями, що підтверджується банківською ліцензією № 75 від 24 грудня 2001 року, дозволом № 75-2 від 24 грудня 2001 року та додатком до нього від 19 листопада 2002 року.

Отже, керуючись ст. ст. 192, 533, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, враховуючи, що саме вона надавалася за договором і позивач просив стягнути суму у валюті, крім того, підлягають стягненню і проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх постановленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов