Справа № 346/5723/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1421/2017
Головуючий у 1 інстанції Димашок В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Максюти І.О.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації особи, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 27 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації особи, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона постійно проживає в м. Коломия, працює директором газети «Реклама», займає активну громадську позицію та бере участь у суспільному житті рідного міста в якості голови Коломийської міської організації «Радикальної партії ОСОБА_5».

В ході своєї громадської діяльності вона отримує численні звернення від громадян з приводу перепідпорядкування наявних в м. Коломия дитячо-юнацьких спортивних шкіл. Зазначає, що громадськість була обурена рішенням Коломийської міської ради «Про деякі питання роботи дитячо-юнацьких спортивних шкіл» від 13 липня 2016 року. На даний момент в Коломийському міськрайонному суді триває розгляд справи щодо законності даного рішення міської ради. Для привернення уваги громадськості до виниклої проблеми, 13 жовтня 2016 року було організовано віче під стінами Коломийської міської ради.

Після завершення даного масового заходу, від своєї доньки ОСОБА_6 їй стало відомо про те, що 13 жовтня 2016 р., приблизно о 20:00 год., начальником відділу інформаційної політики Коломийської міської ради, відповідачем ОСОБА_3 було поширено для невизначеного кола осіб шляхом публікації на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» інформацію наступного змісту: «Коротко про сьогоднішнє віче». Перше - збирала його Шанувальниця коломийської синагоги ОСОБА_2. Так саме та Базюк, яка нібито заступилась за людей з ТЦ «Європа», хоча сама була причетна до продажу підприємцям площ про 70-100 тис баксів і без документів. Гроші банку вони з Юзюком не повернули, а потім ще й вбирались в костюми дідів морозів. Словом, блазні. Друге - людям відверто брешуть, буцім спортивну школу закривають, насправді ж відкривають ще одну. Так-так, в Коломиї буде три спорт школи і нема в цьому нічого поганого. Третє - добра частка «мітингувальників» були проплачені. на власні вуха почула розмову підлітків про оплату і умови перебування серед протестуючих. їх видавали за учнів ДЮСШ, насправді ж спортивного в них хіба кросівки абібас. Останнє - нардеп Мосійчук. Ну тут уже нема слів одні матюки. Словом то все танці блаженних. Не ведіться, друзяки.» (орфографія та пунктуація автора збережені).

Вважає дана інформація носить образливий характер, не відповідає дійсності, принижує її честь та гідність і наносить шкоду діловій репутації.

На підставі вищенаведеного просила поновити її порушене немайнове право на честь, гідність та ділову репутацію шляхом визнання поширеної інформації недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2; зобовязати ОСОБА_3 спростувати поширену про ОСОБА_2 інформацію шляхом публікації на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» повідомлення з наступним текстом: «Хочу вибачитись перед ОСОБА_2 за свій пост від 13.10.2016 року. Моє твердження про її відношення до Коломийської синагоги, до продажу приміщень в ТЦ «Європа» і про підкуп мітингувальників на віче від 13.10.2016 року не відповідають дійсності»; стягнути з ОСОБА_3 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 27 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 поширену ОСОБА_3 в мережі Інтернет на особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» 13 жовтня 2016 року інформацію: «Так саме та Базюк … хоча сама була причетна до продажу підприємцям площ по 70-100 тис баксів і без документів. Гроші банку вони з Юзюком не повернули…» та «…добра частка «мітингувальників» були проплачені, на власні вуха почула мову підлітків про оплату і умови перебування серед протестуючих.»

Зобов'язано ОСОБА_3 спростувати вищезазначену інформацію шляхом публікації на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» повідомлення з наступним текстом: «Спростування (заголовок). Спростовую поширену мною в пості від 13 жовтня 2016 року недостовірну інформацію. Мої твердження про причетність ОСОБА_2 до продажу приміщень в ТЦ «Європа» підприємцям по 70-100 тисяч доларів США без документів, в тому числі і про неповернення нею грошей за дане приміщення банку, а також про підкуп нею мітингувальників на віче 13 жовтня 2016 року не відповідають дійсності.»

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 на дане рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що суд помилково прийшов до висновку про те, що спірний пост опублікований саме відповідачем на її сторінці в мережі «Facebook».

Зазначає, що прізвище та ім'я особи, яка оприлюднила таку інформацію дійсно схоже на ім'я та прізвище відповідача, однак, такі дані та нечіткість фотографії користувача не дають підстав вважати, що це була саме вона.

Із зробленого знімку екрану мобільного телефону, який суд прийняв як доказ, не вбачається, що в якій соціальній чи іншій інтернет-мережі був надрукований спірний текст. Крім того, ім'я на належній ОСОБА_3 сторінці в мережі «Facebook» вказане як «Natalyia», а ім'я на наявному зображенні - «Natalia».

Також зазначає, що за професією ОСОБА_3 журналіст, на даний час займає посаду начальника відділу інформаційної політики Коломийської міської ради, щодня працює з вивченням документації та написанням листів, а тому не могла б допустити стільки граматичних та лексичних помилок як у спірному тексті.

Вважає, що покази свідків не мали б братися судом до уваги, так як однією із них була дочка позивача, а інші давали свідчення по суті поширеної інформації, а не щодо її поширення саме ОСОБА_3

На підставі наведеного апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апелянт та представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд її задовольнити.

Позивач та представник позивача апеляційну скаргу не визнали, просили суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2016 року близько 20 години у соціальній мережі «Facebook» на сторінці Sandetska Natalia було пощирено інформацію наступного змісту: «Коротко про сьогоднішнє віче». Перше - збирала його Шанувальниця коломийської синагоги ОСОБА_2. Так саме та Базюк, яка нібито заступилась за людей з ТЦ «Європа», хоча сама була причетна до продажу підприємцям площ про 70-100 тис баксів і без документів. Гроші банку вони з Юзюком не повернули, а потім ще й вбирались в костюми дідів морозів. Словом, блазні. Друге - людям відверто брешуть, буцім спортивну школу закривають, насправді ж відкривають ще одну. Так-так, в Коломиї буде три спорт школи і нема в цьому нічого поганого. Третє - добра частка «мітингувальників» були проплачені. на власні вуха почула розмову підлітків про оплату і умови перебування серед протестуючих. їх видавали за учнів ДЮСШ, насправді ж спортивного в них хіба кросівки абібас. Останнє - нардеп Мосійчук. Ну тут уже нема слів одні матюки. Словом то все танці блаженних. Не ведіться, друзяки.»

Позивач зазначила, що вищевказана інформація відносно неї є неправдивою, образливою, принижує її честь і гідність, звинувачуючи її у низьких моральних якостях та, фактично, у вчиненні суспільно небезпечних діянь.

Враховуючи те, що дана інформація була поширена серед необмеженого кола осіб, що може негативно вплинути на громадську діяльність позивача, вважає, що їй було заподіяно моральну шкоду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_3 в мережі Інтернет на особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» поширено для необмеженого кола осіб недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію про позивача ОСОБА_2, яка є публічною особою, та спричинила останній моральну шкоду, у звязку з чим зобовязав відповідача спростувати таку інформацію

Однак, погодитися з таким висновком колегія суддів апеляційного суду не може, виходячи з наступного.

Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В той же час, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Реалізація такого права і є основною метою звернення за захистом, хоча про можливість вимагати відшкодування завданої поширенням неправдивої інформації, шкоди також стоять ряд питань, які підлягають до зясування в судовому засіданні, а саме питання доказів для реалізації права захисту у судовому порядку саме фізичною особою, так як лише людині притаманні почуття, внутрішні переживання, породжені внаслідок приниження чи образи, несправедливих звинувачень або наклепу щодо неї.

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, однак позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а суд в свою чергу дає оцінку цим доводам.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від №1 від 27.02.2009 року належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Встановлено, що на час розгляду справи в суді відповідач користується сторінкою в соціальній мережі «Facebook» під іменем «Natalyia Sandetska», а не «Sandetska Natalia», як зазначала позивач. Крім того, відповідач заперечує факт поширення на своїй сторінці вказаної інформації про ОСОБА_2

Однак, ОСОБА_2 та її представником не заявлялось жодних клопотань про проведення експертних досліджень з метою встановлення автора повідомлень розташованих в соціальній мережі «Facebook» та клопотань про залучення до участі в справі в якості належного відповідача адміністрації соціальної мережі.

Встановлено, що доменне ім'я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня.

Доменне ім'я facebook.com не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.

Крім того, залучені позивачем до справи свідки є її близькими родичами та товаришами і, відповідно, зацікавлені на боці ОСОБА_2 Крім того, давали свідчення по суті зазначеної інформації, а не щодо підтвердження її поширення саме ОСОБА_3

Отже, доказів на підтвердження того, що вказана інформація поширена в соціальній мережі «Facebook» саме ОСОБА_3 позивачем не надано.

Крім зазначеного, позивач є головою Коломийської міської організації «Радикальна партія ОСОБА_5», директором газети «Реклама» і саме з громадською діяльністю останньої повязана поширена спірна інформація.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від №1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_7 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_8 Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Даючи згоду на обрання чи призначення на публічну посаду, особа повинна усвідомлювати, що в силу необхідності дотримання принципів публічності, відкритості та підзвітності влади, що закріплені в статтях 3, 6, 19, 57 Конституції України, її посадова і професійна діяльність буде знаходитися під пильним наглядом суспільства. Межі оцінки і критики вчинків, висловлювань чи бездіяльності публічної особи є значно ширшими, ніж такі межі в оцінці звичайної людини.

Також, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

У рішенні від 07.02.2012 року «ОСОБА_9 проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини вказав, що «приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується».

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе (рішення у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976 року).

Право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року).

Оскільки позивач займає публічну посаду, суд першої інстанції мав би взяти до уваги роз'яснення викладені у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини.

Що стосується вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст.ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала.

В даному випадку вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації особи, а тому до задоволення не підлягає.

Беручи до уваги встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові з наведених вище мотивів.

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 27 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації особи, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2122 грн. 12 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_10