Справа № 392/1616/15-ц
Провадження № 2/392/2/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Березія Ю.А.,

при секретарі Кальній М.О.,

з участю представника позивачів адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідачів адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска справу за первісним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус ОСОБА_7, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання недійсним заповіту та виключення відомостей зі Спадкового реєстру, визнання недійсним шлюбу та виключення відомостей з Реєстру записів цивільного стану,

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_7,

про усунення права на спадкування,

в с т а н о в и в :

Позивачі за первісним позовом звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є дітьми ОСОБА_8, який помер 06 травня 2015 року. 22 червня 2015 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області з заявами про прийняття спадщини та дізнались, що за день до смерті батько склав заповіт на все майно на користь сина ОСОБА_6. Крім того, батько позивачів 05 травня 2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2. Позивачі вважають як заповіт, що складено ОСОБА_8, так і шлюб, що зареєстровано 05 травня 2015 року недійсними. Позивачі зазначили, що спадкодавець хворів на тяжке невиліковне захворювання і з метою знеболювання отримував лікарські препарати Трамадолу і Омнопону, які є наркотичними засобами. Позивачі підозрюють, що на момент підписання заповіту на укладення шлюбу спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Крім того, позивачі вважають, що нотаріусом не було дотримано вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року на момент посвідчення заповіту, оскільки, на думку позивачів, хвороба спадкодавця мала явні ознаки (прояви), такі як ускладнене мовлення, неможливість пересуватись без сторонньої допомоги, наявність ліків на відкритому місці, тощо, які мали викликати сумніви у здатності ОСОБА_8 оцінювати свої дії та (або) керувати ними. На думку позивачів, нотаріус була зобовязана витребувати інформацію щодо наявності (відсутності) опіки або піклування над особою. Позивачі вважають, що укладений спадкодавцем шлюб не грунтувався на його вільній згоді, тому з слід виключити зі Спадкового реєстру відомості про реєстрацію спірного заповіту та анулювати актовий запис про реєстрацію спірного шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_8 05 травня 2015 року склав заповіт, яким все своє належне майно заповів сину ОСОБА_6 , позбавивши права на спадкування своїх дітей від першого шлюбу. Позивач за зустрічним позовом зазначила, що вона з 1981 року проживала зі спадкодавцем у цивільному шлюбі, а з 05 липня 2002 року по 18 лютого 2011 року у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільного сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу, з 2012 року знову почали проживати разом без реєстрації шлюбу, а у 2015 році повінчались і зареєстрували шлюб. Позивач за зустрічним позовом вважає, що спадкодавець призначив своїм спадкоємцем сина ОСОБА_6 тому, що вона разом з сином постійно з ним проживали, допомагали і доглядали його; зі своїми дітьми від першого шлюбу спадкодавець після розлучення майже не спілкувався; після того, як діти дізнались про його хворобу, вони приїхали до нього лише раз. Позивач вважає, що відповідачі за зустрічним позовом, будучи повнолітніми, працездатними і матеріально забезпеченими, свідомо та тривалий час зневажливо ставились до особистого життя спадкодавця, не цікавились його здоровям, не поважали та не піклувались про нього, не надавали матеріальної допомоги та моральної підтримки; страждаючи на тяжку хворобу, спадкодавець був у безпорадному стані, а відповідачі ухилились від надання спадкодавцеві матеріальної допомоги та моральної підтримки. Тому, на думку позивача за зустрічним позовом, відповідачі повинні бути усунуті від права на спадкування за законом у судовому порядку.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_8 підтримала позов і суду показала, що вона з братом з батьком спілкувались безпосередньо по можливості, а так по телефону. Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_2 останнім часом з батьком не проживала. Поспілкувались з батьком про долю його майна, вона не мала можливості, тому, що в цьому перешкоджала відповідач ОСОБА_2 Про невиліковну хворобу батька вона дізналась за тиждень до його смерті.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 підтримала первісний позов та не визнала зустрічний позов, посилаючись на те, що син ОСОБА_5 не міг приїхати до батька, тому, що з 21 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні. ОСОБА_10 пропонувала батькові, щоб він переїхав до неї жити, але батько відмовився. Спадкодавець не потребував матеріальної допомоги, тому, що отримував значну пенсію, яка достатня для того, щоб не звертатись за допомогою до дітей. Спадкодавець не знав про своє захворювання, тому і не звертався до дітей, щоб вони його забрали до себе. Представник вважає, що діти від першого шлюбу не ухилялись від виконання обовязків по догляду за батьком, приїхали, коли їм стало відомо, що батько невиліковно хворий і хотіли з ним спілкуватися, але їм такої можливості не було надано його родичами.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 суду показала, що його діти від першого шлюбу не цікавилися життям спадкодавця; один раз син приїздив у 1993 році і просив подарувати мисливську зброю, а потім 29 квітня 2015 року діти приїхали в двох; телефонувала його попередня дружина і питала на кому зареєстрований автомобіль і будинок. Після смерті батька діти від першого шлюбу не приїхали на похорон і не помогли матеріально.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 суду показала, що діти спадкодавця від першого шлюбу не цікавилися станом здоровя батька, а коли дізналися про важкий стан його здоровя, приїхали, щоб дізнатися про майно, яке йому належить.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7 не визнала первісний позов і суду показала, що 05 травня 2015 року до неї звернулась громадянка ОСОБА_11 з питанням можливості оформлення заповіту поза робочим місцем нотаріуса і пояснила, що батько її чоловіка ОСОБА_8 має намір скласти заповіт, але самостійно не може приїхати у звязку з хворобою. До місця проживання ОСОБА_8 вона здійснювали виїзд два рази. Перший раз вона зайшла до будинку № 74 по вул. Леніна в м. Мала Виска з ОСОБА_11, яка провела її до кімнати, де знаходився ОСОБА_8, який спілкувався з дитиною. З ОСОБА_8 вона спілкувалась наодинці, попросивши його назвати прізвище, імя, по батькові і запитала, з якого приводу він викликав нотаріуса. ОСОБА_8 назвав своє прізвище, імя, по батькові та пояснив, що бажає вчинити заповіт на свого сина ОСОБА_9. На підтвердження своєї особи надав оригінал паспорта. Нотаріус стверджує, що вона належним чином перевірила, що ОСОБА_8 розуміє значення своїх дій і що на нього не чинився тиск. Після розмови з ОСОБА_8 наодинці до кімнати були запрошені свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13, в присутності яких ОСОБА_8 знову назвав своє розпорядження на випадок своєї смерті. ОСОБА_8 при свідках розписався в книзі виклику нотаріуса, поставили підпис свідки і у присутності цих осіб нотаріусом був прочитаний проект заповіту. Після схвалення проекту заповіту ОСОБА_8, нотаріус поїхала на своє робоче місце і надрукувала текст заповіту у двох примірниках. Потім вдруге приїхала додому до ОСОБА_8, текст заповіту було прочитано ОСОБА_8 та обома свідками вголос, ще раз поставлено запитання, чи дійсно зміст заповіту відповідає його волевиявленню і після цього ОСОБА_8 власноручно підписав заповіт та його підписали свідки. Після повернення на своє робоче місце нотаріус зареєструвала заповіт у Спадковому реєстрі та внесено відповідний запис до алфавітної книги обліку заповітів. Нотаріус стверджує, що вона не виявила сумніву щодо обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_8, тому до органів опіки та піклування вона не зверталась, заповіт був посвідчений нею з дотриманням вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи ОСОБА_14 не визнала первісний позов і суду показала, що нею особисто 05 травня 2015 року о 15.33 сформовано актовий запис про шлюб за № 24. Вона особисто їздила на вул. Леніна, 74 до ОСОБА_8. Зайшовши до будинку, ОСОБА_8 в напівсидячому положенні знаходився на дивані. Вона представилась і повідомила мету прибуття та запитала, чи згоден він з ОСОБА_2 зареєструвати шлюб. Надавши згоду ОСОБА_8 поставив свій підпис у двох примірниках актового запису про шлюб, також вона повідомила, що дружина також поставить свій підпис у двох примірниках даного актового запису. Наречені обручками не обмінювались. Наречений вів себе адекватно. До заяви про реєстрацію шлюбу була додана довідка про його хворобу.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що ОСОБА_8 прийшов вперше до неї сам, прийшов вже з випискою із онкодиспансера, де було зазначено, що він там перебував на лікуванні, було проведено його обстеження і встановлено діагноз хвороби. Це було в квітні 2015 року. На той час він ще не потребував симптоматичного лікування (знеболення). В певний момент часу в лікарню звернулась дружина ОСОБА_8 з тим, що чоловік потребує більшого знеболення, чим звичайні анальгетики. Йому спочатку було достатньо двох інєкцій «Трамадолу». Спочатку ОСОБА_8 приходив для інєкцій сам, а потім приходила і отримувала ліки дружина. В певний проміжок часу дружина попросила довідку про стан його здоровя. Свідок виїхала до хворого, який знаходився у тяжкому стані, але усвідомлював хто він, де він знаходиться; довідка була видана лікарсько-консультаційною комісією. На наступний день прийшла дружина і повідомила, що чоловік помер. Причина смерті ракова інтоксикація, рак шлунку. За день до смерті свідок була вдома у ОСОБА_8, там була молода жінка; ОСОБА_8 лежав, він був у важкому стані, було схуднення, виснаження, але вона з ним розмовляла, він відповідав на запитання, розповідав чи допомагали ліки та про свої скарги; ОСОБА_8 був слабкий, хворий з таким діагнозом, але на запитання відповідав адекватно, ознаки розладу психічного стану не виявляв. ОСОБА_8 усвідомлював, що він хворий, що з ним, де він знаходиться, був орієнтований в часі і просторі, хто з ним знаходиться, і в той час його стан був важкий.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що 05 травня їй зателефонувала ОСОБА_11 і запросила бути свідками у ОСОБА_8 під час посвідчення заповіту. З ОСОБА_8 вона перебувала у хороших стосунках, він і раніше їй повідомляв, що має намір скласти заповіт на свого сина ОСОБА_9. Після базару вона разом зі своєю донькою ОСОБА_13 взяли паспорти і приїхали до ОСОБА_8. В будинку була мати ОСОБА_16, потім приїхала нотаріус, яка наодинці поспілкувалась з ОСОБА_8, а потім хвилин через 15 запросила їх. Нотаріус запитала у ОСОБА_8 в їх присутності, на кого він бажає вчинити заповіт. ОСОБА_8 відповів, що на сина ОСОБА_9. Потім нотаріус зачитала проект заповіту і запитала, чи згоден з ним ОСОБА_8, який відповів, що згоден. Потім нотаріус поїхала і надрукувала текст заповіту, який у голос прочитав ОСОБА_8, а потім вона з іншим свідком. Потім заповіт підписав ОСОБА_8, потім вона і інший свідок. 5 травня, за день до смерті, ОСОБА_8 був адекватним і не виявляв розладу психічного стану.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що 05 травня зателефонувала ОСОБА_11, невістка ОСОБА_8, і повідомила, що ОСОБА_8 хоче на сина ОСОБА_9 здійснити заповіт. Вони приїхали до ОСОБА_8, а пізніше приїхала нотаріус, яка попросила, що їй необхідно наодинці поспілкуватись з ОСОБА_8. Нотаріус спілкувалась з ОСОБА_8 протягом 15-20 хвилин, а вони чекали на вулиці. Потім нотаріус запросила їх до будинку, перевірила паспорти, і запитала у ОСОБА_8, чи є у нього ще діти? Потім ОСОБА_8 повідомив, що він бажає здійснити заповіт на свого сина ОСОБА_6 і поставив свій підпис у журналі, який надала нотаріус. Потім нотаріус взяла їх паспорти і поїхала до себе. Після повернення нотаріус передала текст заповіту ОСОБА_8 і попросила прочитати вголос. Потім вголос прочитали текст заповіту другий свідок і вона. Після цього заповіт підписав ОСОБА_8 і свідки. В день складання заповіту ОСОБА_8 не виявляв ознаки психічнохворої людини.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що ОСОБА_8 за тиждень до настання смерті повідомив, що має намір вчинити заповіт на користь свого сина ОСОБА_9. Свідок стверджує, що до настання смерті ОСОБА_8 не виявляв ознаки наявності психічного захворювання. Заповіт ОСОБА_8 підписував власноручно. Свідок підтвердила, що ОСОБА_8 бажав зареєструвати шлюб з ОСОБА_2; шлюб був зареєстрований 05 травня, а за два тижні до реєстрації шлюбу ОСОБА_8 обвінчався з ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що за день до настання смерті, він був у ОСОБА_8, який сказав, що після його смерті він бажає, щоб все майно залишилось синові ОСОБА_9. ОСОБА_8 до моменту смерті не виявляв ознаки психічного захворювання.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що ОСОБА_2 все життя прожила з ОСОБА_8 Вона не бачила, щоб діти від першого шлюбу приїздили до ОСОБА_8 та цікавились його життям. Свідок стверджує, що зі слів ОСОБА_8 він мав намір залишити все майно сину ОСОБА_9. ОСОБА_8 до настання смерті усвідомлював значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що останній раз вона бачила живим померлого 3 чи 4 травня. ОСОБА_8 скаржився на хворобу. Діти від першого шлюбу з ОСОБА_8 майже не спілкувались.

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що ОСОБА_8 висловлював бажання залишити будинок своєму синові ОСОБА_9. Він бачив померлого днів за два до смерті, ознак психічного захворювання ОСОБА_8 не виявляв. Дітей ОСОБА_8 від першого шлюбу він не бачив.

Свідок ОСОБА_22 суду показала, що в кінці квітня 2015 року ОСОБА_8 їй повідомив про те, що він обвінчався, а потім він з дружиною зареєстрував шлюб. Перед смертю ОСОБА_8 не виявляв розладу поведінки.

Свідок ОСОБА_23 суду показала, що на початку квітня 2015 року ОСОБА_8 в розмові їй повідомив, що він бажає, що будинок буде належати його сину ОСОБА_9, ознак психічного захворювання ОСОБА_8 не виявляв.

Свідок ОСОБА_24 суду показала, що покійний ще за довго до смерті мав намір залишити будинок сину ОСОБА_9. Свідок стверджує, що останній час живим бачила ОСОБА_8 в день смерті, він не виявляв ознак психічного захворювання.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що 26 квітня 2015 року ОСОБА_2 повінчалася з ОСОБА_8 на його прохання. Після вінчання священик сказав, що їм потрібно зареєструвати шлюб. Реєстрація шлюбу була проведена з за бажанням ОСОБА_8 За довго до смерті ОСОБА_8 пообіцяв сину ОСОБА_9, що будинок буде успадкований ним. ОСОБА_8 вирішив заповісти все своє майно сину ОСОБА_9. Укладаючи заповіт ОСОБА_8 розумів значення своїх дій.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що первісний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень частин 3 і 5 статті 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3, 5 статті 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 38 СК України визначено, що підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Судом встановлено, що батьком позивачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 записаний ОСОБА_8, що підтверджується копіями актових записів та свідоцтв про народження (а.с. 14, 87-92).

06 травня 2015 року ОСОБА_8 помер (а.с. 16, 96-98).

В період з 10 квітня по 06 травня 2015 року ОСОБА_8 перебував на диспансерному обліку у лікаря терапевта КЗ Маловисківський ЦПМСД» з приводу тяжкого невиліковного захворювання, яке стало причиною настання його смерті (а.с. 20-35, 37).

05 травня 2015 року між нареченим ОСОБА_8 і нареченою ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (а.с. 93-95).

Крім того, спадкодавець ОСОБА_8 05 травня 2015 року уклав заповіт, яким на випадок смерті заповів усі свої права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе інше належне йому майно заповів спадкоємцеві ОСОБА_6, який прийняв спадщину в установленому порядку, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Вирішуючи спір в частині недійсності заповіту та визнання недійсним шлюбу, суд враховував такі обставини.

Звертаючись до суду, позивачі обгрунтовували свої позовні вимоги посилаючись на те, що під час підписання заповіту та реєстрації шлюбу ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Крім того, на думку позивачів, укладений шлюб не грунтується на вільній згоді померлого.

Між тим, вищезазначені твердження позивачів не підтверджуються зібраними по справі доказами.

Так, відповідач ОСОБА_2 і її представник не визнали первісний позов у повному обсязі.

З показань представників третіх осіб ОСОБА_7 і ОСОБА_14 вбачається, що на момент підписання заповіту та реєстрації шлюбу достатній обсяг дієздатності ОСОБА_8 не викликав сумніву.

З показань свідків ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 і ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_8 за день до настання його смерті знаходився у тяжкому стані, але усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, ознак психічного розладу не виявляв.

Відповідно до висновків посмертної судово-психіатричної експертизи, 5 травня 2015 року психічний стан ОСОБА_8 дозволяв йому усвідомлювати свої дії та керувати ними; 5 травня 2015 року у ОСОБА_8 були відсутні будь-які психічні розлади (а.с. 67, 69, 118-120 том 2).

Крім того, 26 квітня 2015 року громадяни ОСОБА_8 і ОСОБА_2 обвінчались, що додатково свідчить про наявність їх вільної згоди на реєстрацію шлюбу (а.с. 198 том 1).

Посилання представника позивачів на те, що наявність близьких родинних відносин між свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є підставою для визнання недійсним заповіту є помилковим, оскільки дана обставина не впливала на вільне волевиявлення ОСОБА_8, а зміст заповіту відповідає його внутрішній волі.

У справі відсутні докази, які вказують на те, що при укладанні шлюбу 05 травня 2015 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_2 було порушено принцип добровільності шлюбу.

Тому, для задоволення первісного позову суд не вбачає законних підстав.

Вирішуючи спір в межах зустрічного позову, суд враховував такі обставини.

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З огляду на вищезазначені положення для встановлення факту ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця слід встановити відповідну поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Як вбачається з пояснень осіб, які беруть участь у справі та матеріалів справи спадкодавець ОСОБА_8 дійсно страждав на тяжку хворобу, але отримував пенсію, проживав разом з відповідачем ОСОБА_2 однією сімєю та свідком ОСОБА_11, за допомогою до відповідачів за зустрічним позовом не звертався.

Тому, суд не має законних підстав для встановлення факту ухилення відповідачів за зустрічним позовом від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_8 та задоволення зустрічного позову.

Розподіл судових витрат слід провести відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити у задоволенні первісного позову до ОСОБА_6, ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус ОСОБА_7, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання недійсним заповіту та виключення відомостей зі Спадкового реєстру, визнання недійсним шлюбу та виключення відомостей з Реєстру записів цивільного стану.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_7, про усунення права на спадкування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається протягом 10 днів від дня отримання копії рішення.

Головуючий

суддя