АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

26 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача : ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.05.2017 року даний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Авант-Банк» заборгованість за договором № К-Ф/12/012/КР про встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок фізичної особи з використанням платіжної картки від 27.04.2012 року у сумі 985 158, 20 грн. та судовий збір в сумі 14 777, 40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, поданій ним від імені та в інтересах відповідача ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, що призвело на його думку до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Зазначає, що судом прийнято до уваги поданий банком розрахунок без належного його обґрунтування та не взято до уваги, що даний розрахунок заборгованості не визнається відповідачем з підстав неправильного нарахування розміру процентів та штрафних санкцій, неврахування розумного балансу між інтересами банку і боржника, за відсутності даних про внесені відповідачем кошти на погашення кредиту та без зазначення дати списання коштів з рахунку і дати погашення заборгованості.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач систематично належним чином не виконував своїх договірних зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості по кредиту і процентам за несвоєчасне виконання зобов'язання позичальником, добровільно її не сплатив, а відтак вона підлягає стягненню з нього з нарахуванням пені, яка передбачена договором.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується .

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір № К-Ф/12/012/КР про встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок фізичної особи з використанням платіжної картки від 27.04.2012 року, згідно з умовами якого позивачем надано відповідачу кредит на поточні потреби у розмірі 1 000 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на строк з 27.04.2012 р. до 26.10.2015 р. Процентна ставка за користування кредитом складає 30% річних, плата за недозволений ліміт встановлена в розмірі 60% річних.

Протягом строку дії кредитного договору між його сторонами укладалися 8 додаткових договорів з додатками.

Так, зокрема 26.04.2013 р. між сторонами укладено додатковий договір № 6 до кредитного договору № К-Ф/12/012/КР про встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок фізичної особи з використанням платіжної картки від 27.04.2012 року, згідно якого сторони домовилися змінити строк надання кредитного ліміту до 25.04.2014 р. Крім того, сторони погодили змінити умови стосовно відповідальності,Ю які визначені у п. 7 кредитного договору, а також доповнили договір пунктом 10.

27.04.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір № 8 про встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок фізичної особи з використанням платіжної картки від 27.04.2012 р., згідно умов якого сторони домовилися, що кредитним ліміт надається ОСОБА_3 строком до 26.10.2015 р.

Пунктами 6.3.2., 6.3.3. кредитного договору встановлено обов'язок відповідача здійснювати погашення заборгованості за кредитним лімітом не пізніше дати закінчення періоду безперервного користування кредитним лімітом, а також в інші строк, що вказані у цьому договорі, сплачувати проценти за користування кредитним лімітом у порядку та в строки, передбачені п. 4.3. даного договору.

Згідно з п.7.2. кредитного договору (в редакції від 26.04.2013 р. - додатковий договір № 6 до кредитного договору) у випадку порушення строків повернення кредитного ліміту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених цим договором, банк має право вимагати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку у п'ятиденний термін від дати прострочення виконання зобов'язання пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від простроченої суми, за кожний день прострочення виконання та 3(три) проценти річних від простроченої суми, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов"язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 525, 526, 599, 611 ЦК Україниневиконання зобов'язання, яке виникло на підставі договору, термін дії якого закінчився, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. (Правова позиція Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі за №6-1412цс16, та від 23.09.2015 року у справі 6-1206цс15).

Так, станом на 22.08.2016 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 985 158, 20 грн., яка складається із:

- простроченої заборгованості у розмірі 705 228, 92 грн.;

- нарахованих процентів у розмірі 100 581, 82 грн.;

- пені за несвоєчасно сплачений кредит у розмірі 179 347, 46 грн.;

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Розрахунок, поданий позивачем, відповідачем не спростований, свого розрахунку ним до суду першої інстанції не подано, не долучено такого й до апеляційної скарги, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції підставно виходив з розрахунку наданого позивачем і стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у зазначеному в рішенні суду розмірі, виходячи з умов договору та положеньст. ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України. Окрім того, розрахунок, що був наданий позивачем до суду першої інстанції, підтверджується і детальним розрахунком заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, що містить дати та суми фактичного погашення по кредиту, процентам та пені, та був наданий представником ПАТ «Авант-Банк» до суду апеляційної інстанції.

Посилання представника відповідача на те, що з доданих до матеріалів позовної заяви документів не вбачається, чи перераховувалися кредитні кошти в межах кредитного ліміту, на який рахунок, на чиє ім'я відкрито позичковий рахунок № 0404 та ким було використано вкзані грошові кошти спростовуються наступним.

Відповідно до п.1.1.Договору № К-Ф/12/012/кр про встановлення Кредитного ліміту на поточний рахунок фізичної особи з використанням платіжної картки, що був укладений між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_3, банк на підставі наданих позичальником документів відповідно до вимог чинного законодавства України відкриває позичковий рахунок 0404 в національній валюті, Код банку 380708. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок з використанням платіжної картки № .

Обставина перерахування кредитних коштів на вищевказаний рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_3, підтверджується і випискою по особовим рахункам з 27.04.2012 р. по 08.02.2017 р., що міститься в матеріалах справи.

Вказаний кредитний договір відповідачем був підписаний без застережень, доказів на підтвердження тому, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення спірний кредитний договір чи окремі його положення були визнані судом недійсними відповідачем надано не було, у межах даної справи зустрічний позов ним не заявлений.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач :

Судді :

Справа № 756/11327/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7774/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.