Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/965/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.06.2017смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Вадовської А.В.,

за участю секретаря Кравець Л.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Маринівська сільська рада Доманівського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.08.2001 р. дійсним та визнання недійсним дубліката договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.08.1992 р.,

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2001 р. між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул.Гагаріна, 24, в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області.

Будинок належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.05.1997 р. за реєстровим №159.

На момент укладення договору між сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, а саме: укладений договір купівлі-продажу будинку, проведений розрахунок за ним, продавцем переданий, покупцем прийнятий житловий будинок.

Договір був зареєстрований Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею Південь за №93 08 серпня 2001 р.

Наразі позивач дізнався, що укладений між ним та ОСОБА_5 договір є недійсним, так як не був посвідчений нотаріально.

На теперішній час посвідчити договір нотаріально ОСОБА_4 не має змоги, оскільки угода зареєстрована в Вознесенському МБТІ, оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок ОСОБА_5 передане до Вознесенської Універсальної товарно-сировинної біржі Південь.

Крім цього, 28 серпня 2015 р. позивач ОСОБА_4 пред'явив позов до колишньої дружини ОСОБА_6 - відповідача у даній справі про поділ майна подружжя. У судове засідання з розгляду справи про поділ майна подружжя остання надала дублікат договору купівлі-продажу від 08.08.1992 р., посвідченого секретарем Маринівської сільської ради Доманівського району, укладеного нібито між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_4 вважає недійсним зазначений дублікат договору купівлі-продажу з тих підстав, що:

- станом на 08 серпня 1992 р. відповідачеві ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, було лише 15 років;

- станом на 08 серпня 1992 р. відповідач не була і не могла бути ОСОБА_6, оскільки дошлюбне її прізвище Івчак, а шлюб між ними зареєстрований лише 18 листопада 1998 р.;

- 08 серпня 2001 р. ОСОБА_5 при укладенні угоди з позивачем надав Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, тобто саме він, а не ОСОБА_6 був власником будинку.

Позивач ОСОБА_4, посилаючись на вищезазначене та норми ст.15 Закону України Про товарну біржу, ст.ст.47, 227 ЦК УРСР просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за №93 від 08.08.2001 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

На підставі ст.48, 53 ЦК УРСР позивач ОСОБА_4 просить визнати недійсним дублікат, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 особистої участі не приймав, його представник ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити його з підстав, зазначених у позові.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були досягнуті усі істотні умови: підписаний договір, передані кошти за договором та будинок. Позивач після купівлі будинку, пересилився та проживав у ньому. На час укладення договору Закон України Про товарну біржу не передбачав обов'язкового нотаріального посвідчення, а тому і не був посвідчений. На даний час договір не може бути посвідчений, оскільки право власності за позивачем зареєстроване в МБТІ. Крім цього, відповідач ОСОБА_6 зловмисно виготовила дублікат, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу житлового будинку №24 по вул.Гагаріна в с.Маринівка Доманівського району, нібито укладеного між ОСОБА_5 та нею. Такий договір ніколи не укладався та не міг укладатися, оскільки відповідач ОСОБА_6 станом на 08 серпня 1992 р. (дату нібито укладеного договору купівлі-продажу з нею) була неповнолітньою та незаміжньою, мала дівоче прізвище Івчак. На підставі вказаного дублікату відповідач ОСОБА_6 зареєструвала право власності на будинок за собою, що також є перешкодою для позивача у реєстрації права власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Про виготовлення відповідачем ОСОБА_6 дублікату позивачеві стало відомо лише після пред'явлення 28.08.2015 р. позову до неї про поділ майна подружжя. Інакше, як у судовому порядку, позивач не може захистити та відновити своє порушене право, а тому представник просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, визнати недійсним дублікат, що має силу оригіналу, договору-купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, призначеного на 08.12.2016 р. був повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. У подальшому обов'язок щодо повідомлення суду про зміну свого місця проживання (перебування), визначений ч.1 ст.77 ЦПК України, не виконав. Наступні судові повістки повернуті суду через відсутність адресата, що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним чином врученими відповідачеві.

Відповідач ОСОБА_6 особистої участі у розгляді справи не приймала, її представник ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_2 посилався на те, що договір купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не може бути визнаний дійсним на підставі ч.2 ст.47 ЦК УРСР, оскільки сторона позивача не надала доказів повного або часткового виконання угоди однією з сторін та ухилення другої сторони від нотаріального оформлення угоди.

На його думку, обидві ці обставини не мають свого підтвердження , оскільки:

- до матеріалів не надані докази про повне виконання умов договору;

- жодна із сторін не зверталася до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору, у зв'язку із чим нотаріальне посвідчення не відбулось безпричинно;

- договір був посвідчений лише товарною біржею;

- сторони не були членами товарної біржі;

- позивач дізнався про необхідність нотаріального посвідчення договору в день звернення до суду з цим позовом;

- свідоцтво про право власності на квартиру було передано продавцем до товарної біржі.

На думку ОСОБА_2, спеціальним нормативним актом з питань укладання договорів є ЦК України, за положеннями якого договори щодо придбання об'єктів нерухомого майна на біржових торгах вимагають укладення у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню, а тому за відсутності нотаріального посвідчення договору останній не може бути визнаний дійсним.

Оскільки підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на товарній біржі, відсутні, то позивач не має жодного відношення до договору, укладеного 08.08.1992 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 За такого, на думку ОСОБА_2, жодне з прав ОСОБА_4 у цьому випадку не порушене, а тому він не має права на звернення до суду з вимогою про визнання недійсним дубліката договору купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Крім цього, представник ОСОБА_2 вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою про захист свого права, а тому просив застосувати наслідки пропуску та відмовити йому в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Маринівської сільської ради, її секретар Леонова В.С. у судовому засіданні позов визнала повністю. Суду пояснила, що вона помилково видала відповідачеві ОСОБА_6 дублікат, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу будинку. Насправді договору купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ніколи не існувало. Після допущення помилки вона намагалася владнати питання з ОСОБА_6 та просила віддати виданий дублікат, проте остання його не віддала, а на його підставі зареєструвала право власності.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Так, із матеріалів справи встановлено, що 08 серпня 2001 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул.Гагаріна, 24, в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області.

За умовами договору ОСОБА_5 за 800 грн. продав, а ОСОБА_4 купив зазначений житловий будинок з господарськими будівлями. Сторони кожний зі свого боку виконали всі умови договору, що підтверджується письмовим договором №93 від 08.08.2001 р., посвідченим Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею Південь.

Право власності продавця ОСОБА_5 на житловий будинок по вул.Гагаріна, 24, в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської областіпідтверджене свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим на підставі рішення виконкому Маринівської сільської ради від 16.05.1997 р. №159.

Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

На виконання вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (1963 року) 08 серпня 2001 року договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації Миколаївської області, що підтверджене довідкою належності будівель домоволодіння №24 по вул.Гагаріна, зареєстрованих інвентаризаційним бюро в реєстровій книзі домоволодінь під реєстровим №170 кн.№2, наявною в інвентарній справі.

За змістом статтей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Реєстрація Вознесенським міжміським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області за ОСОБА_4 права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на серпень 2001 року не суперечила чинному законодавству.

Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею (п.9 у додатку 1 до вказаної Інструкції).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за №1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Покупець ОСОБА_4 повністю виконав умови договору купівлі-продажу жилого будинку, сплатив за придбане майно 800 грн., зареєструвався у спірному будинку, що підтверджене виписками з погосподарських книг, де проживав разом з дружиною ОСОБА_6 та дітьми, договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР зареєстрований у ВМБТІ.

На сьогодні посвідчення договору у нотаріальному порядку є неможливим через реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на спірний будинок відповідачем ОСОБА_6 на підставі дублікату договору купівлі-продажу будинку, виданого секретарем виконавчого комітету Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області ОСОБА_3 09 червня 2015 р. за реєстровим №57

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 08 серпня 2001 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Посилання представника ОСОБА_2 про пропуск ОСОБА_4 строку звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки представником позивача ОСОБА_1 у ході судового розгляду зазначалося, що позивач про існування дублікату договору купівлі-продажу, нібито укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дізнався лише в ході розгляду справи за його позовом про поділ майна подружжя, тобто після 28.08.2015 р., а тому строк ним не пропущений.

Її заперечення у цій частині підтверджуються письмовими доказами, які не спростовані стороною відповідача ОСОБА_6, а саме копіями: позовної заяви від 28.08.2015 р., зареєстрованої судом 31.08.2015 р., рішення Доманівського районного суду від 09.02.2016 р., самого дублікату, виданого 09 червня 2015 р.

За такого позивачем строк звернення до суду не пропущений, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позову за наслідками пропуску такого строку.

У частині визнання недійсним дублікату, що має силу оригінала, договору купівлі-продажу будинку від 08 серпня 1992 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого секретарем виконавчого комітету Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, позов також підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з копії дублікату, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу житлового будинку, наданого Маринівською сільською радою, вбачається, що 08 серпня 1992 р. в с.Маринівка Доманівського району ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купила за 800 карбованців житловий будинок в с.Маринівка по вул.Гагаріна, 24. Договір 08 серпня 1992 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Маринівської сільської ради. Підписаний сторонами в присутності секретаря, особи громадян, що його підписали, встановлені, їх дієздатність перевірена. Договір зареєстрований в реєстрі за №210.

Як встановлено у ході судового розгляду з пояснень секретаря виконкому Маринівської сільської ради ОСОБА_3, вона помилково видала ОСОБА_6 вищезазначений дублікат. Договір купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ніколи не укладався та не посвідчувався у Маринівській сільській раді.

Її пояснення щодо відсутності такого договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджуються та узгоджуються з дослідженими у ході судового розгляду письмовими документами.

Так, з книги записів нотаріальних дій виконкому Маринівської сільської ради за період з 01.02.1992 р. по 10.12.1992 р., вбачається, що під реєстровим №210 12.06.1992 р. посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку між колгоспом Батьківщина та ОСОБА_7, а не ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як вказано у дублікаті.

З виписок з погосподарських книг встановлено, що ОСОБА_6 разом з чоловіком ОСОБА_4 та дітьми проживала ІНФОРМАЦІЯ_2. Її дата народження у вказаних виписках зазначена 01 травня 1977 р.

З копій паспорту позивача, будинкової книги та рішення Доманівського районного суду від 29.09.2010 р. вбачається, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений 18.11.1998 р. Дошлюбне прізвище відповідача ОСОБА_6 - Івчак.

Вказані документи підтверджують доводи представника ОСОБА_1 та пояснення ОСОБА_3 про неіснування угоди між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про купівлю-продаж будинку, оскільки дійсно станом 08 серпня 1992 р. відповідачеві ОСОБА_6 було лише 15 років, її прізвище на дату нібито укладання угоди не могло і не було ОСОБА_6.

Разом з тим суд не вбачає підстав для визнання дубліката недійсним відповідно до ст.48 ч.1 та 53 ЦК УРСР, на які посилається у позові позивач.

Такий висновок ґрунтується на тому, що з цих підстав може бути визнана недійсною укладена угода за участю неповнолітнього та з порушенням вимог закону.

Як встановлено в ході судового розгляду, угоди купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ніколи не було, тобто вона по суті є сфальсифікованою, а тому і не може бути визнана недійсною з підстав, на які посилається позивач.

Проте, у ході судового розгляду доведено, що дублікат виданий на підтвердження угоди, якої ніколи не було.

На підставі зазначеного дубліката відповідач ОСОБА_6 15.06.2015 р. зареєструвала за собою право власності на житловий будинок, а 21.11.2016 р. на земельну ділянку, на якій він розташований, тим самим порушила гарантоване законом право власності на будинок позивача ОСОБА_4

Порушене право ОСОБА_4 відповідно до ст.ст.3, 15, 16 ЦК України підлягає захисту.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Порушене право підлягає захисту шляхом визнання недійсним дубліката, що має силу оригінала, договору-купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, виданого 09.06.2015 р. за №57

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивача ОСОБА_4 з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають стягненню понесені судові витрати на суму 1102,40 грн.: по 551,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 8, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул.Гагаріна, 24 (двадцять чотири), в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 08 серпня 2001 р. в м.Вознесенськ Миколаївської області та зареєстрований Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею "Південь" за №93.

Визнати недійсним дублікат, що має силу оригінала, виданий секретарем виконкому Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області ОСОБА_3 09 червня 2015 р. за №57, договору-купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 08 серпня 1992 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрованого за №210.

Стягнути зі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) понесені судові витрати по 551 (п'ятсот п'ятдесят одній) грн. 20 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Доманівський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня оголошення рішення апеляційної скарги, а особами, що не були присутні при його оголошенні, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя : ОСОБА_8