Справа № 232/333/12 Провадження № 22-ц/772/1537/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Міхасишина І.В., Войтка Ю.Б.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 МКБ» до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участі третьої особи Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2016 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 МКБ» (далі ПАТ «ОСОБА_2 МКБ») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 листопада 2010 року між банком та фізичною особою підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому була відкрита кредитна лінія з максимальним лімітом 164 тис. грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних строком до 9 листопада 2011 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 10 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого банку в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору, станом на 26 вересня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 152 915 грн. 66 коп., з яких: заборгованість за кредитом 121 950 грн., заборгованість за відсотками 13 561 грн. 15 коп., пеня 17 404 грн. 51 коп.

З урахуванням зазначеного ПАТ «ОСОБА_2 МКБ» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Справа розглядалась судами неодноразово. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 березня 2017 року справу направлено на новий апеляційний розгляд після скасування ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2016 року, якою було залишено без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2016 року, яким позов задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Зокрема, ухвалено: «Звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 10 листопада 2010 року № SME_WC/02366/mor, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 МКБ» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 (яка померла 15 травня 2013 року) , а саме: двокімнатну квартиру № 21, яка розташована по проспекту Космонавтів, 44, м. Вінниця, в рахунок заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2010 року № SME_WC/02366, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 МКБ» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, в розмірі 152 915 грн. 66 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 121 950 грн. 00 коп.; заборгованість за процентами - 13 561 грн. 15 коп.; пеня - 17 404 грн. 51 коп., шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», але не нижчу ніж 282618 грн. 18 коп., що визначено сторонами в п. 2.2. відповідного договору іпотеки від 10 листопада 2010 року № SME_WC/02366/mor.».

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Згідно з положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначені ст. 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, при цьому зазначається, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено необхідність надсилання іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання. Частиною 2 цієї статті визначено, що положення частині першої ст. 35 Закону не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Статтею 38 ЦК України визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного Договору № SМЕ_WС/02366 від 10 листопада 2010 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 МКБ» та ФОП ОСОБА_3, банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом 164 000 грн. на строк з 10 листопада 2010 року по 9 листопада 2011 року, у порядку і на умовах, визначених кредитним договором із поверненням суми кредиту позичальником банку на рахунок № 0004, відкритий у банку на підставі п. 5.1.1 кредитного договору (т. 1 а.с. 12-24). Щомісячна відсоткова ставка за цим кредитним договором становить 22% річних за користування кредитом.

За заявою ОСОБА_3 від 15 квітня 2010 року йому у ПАТ «ОСОБА_2 МКБ» відкрито поточний рахунок № 0117 (т.1 а.с. 30).

Надання кредитних коштів проведено шляхом їх зарахування на вказаний поточний рахунок позичальника, що підтверджується меморіальним ордером № 9317201 від 16 листопада 2010 року на суму 100 000 грн., меморіальним ордером № 9565791 від 23 листопада 2010 року на суму 64 000 грн., меморіальним ордером № 353287 від 17 січня 2011 року на суму 40 000 грн., меморіальним ордером № 481237 від 20 січня 2011 року на суму 74 000 грн. (т. 1 а.с. 6-9).

На виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ПАТ «ОСОБА_2 МКБ» та ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 10 листопада 2010 року укладено договір іпотеки № SME_WC/02366/mor, за яким іпотекодавець у забезпечення виконання зобовязань передав іпотекодержателю в іпотеку двокімнатну квартиру № 21, що розташована по просп. Космонавтів, буд. № 44, у м. Вінниця (т. 1 а.с. 229-233).

Згідно з пунктом 2.2 договору іпотеки сторони на підставі звіту експерта про оцінку, складеного 18 жовтня 2010 року субєктом оціночної діяльності ТОВ «АКО ЕКСПЕРТ» оцінили предмет іпотеки на момент укладення цього договору в 282 618 грн. 18 коп., у тому числі ПДВ 47 103 грн. 03 коп.

У порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» позивачем відповідачам направлялась вимога № 686 від 28 листопада 2011 року (т. 1, а.с. 31) про усунення порушення, яка останніми була отримана, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т. 1 а.с. 32-33).

Згідно розрахунку заборгованості ФОП ОСОБА_3 по вказаному кредитному договору станом на 26 вересня 2012 року загальна сума його заборгованості перед банком становить 152 915 грн. 66 коп., з яких: сума основного боргу по кредиту 121 950 грн., сума нарахованих і несплачених відсотків 13 561 грн. 15 коп., сума пені за несвоєчасне виконання кредитних зобовязань 17 404 грн. 51 коп. ( т. 1 а.с. 63-64).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія І-АМ № 257370 15 травня 2013 року померла ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 119), яка є бабусею ОСОБА_3 та одним із співвласників квартири, що перебуває в іпотеці.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2013 року (т. 1 а.с. 234 - 236) задоволено позов ПАТ «ОСОБА_2 МКБ» до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь цього банку заборгованість за вказаним кредитним договором, що станом на 25 вересня 2012 року (включно) становить 152 915 грн. 66 коп. з яких: 121 950 грн. заборгованість за кредитом, 13 561 грн. 15 коп. заборгованість за процентами, 17 404 грн. 51 коп. пеня. Це рішення суду набрало законної сили, але не виконано, кредитна заборгованість не погашена.

Згідно відповіді Першої нотаріальної контори № 4213/01-16 від 17 листопада 2015 року, наданої на запит суду, за архівними даними контори та даними зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті 15 травня 2013 року ОСОБА_7, не заводилась (т. 2 а.с. 212).

Із довідки № 4117 від 14 листопада 2015 року, виданої МКП «Житлово-експлуатаційна контора № 7», вбачається, що за адресою квартири, яка є предметом іпотеки, проживають: з 6 липня 1997 року ОСОБА_7 (бабуся, померла 15 травня 2013 року), з 17 квітня 1992 року ОСОБА_3 (власник), з 17 квітня 1992 року ОСОБА_4 (дружина), з 22 травня 2008 року ОСОБА_5О.(дочка) (т. 2 а.с. 214).

Таким чином, судом правильно встановлено, що померла ОСОБА_7 більше пяти років до дня своєї смерті проживала разом однією сімєю з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому вони є спадкоємцями четвертої черги, що є підставою для переходжу права власності на предмет іпотеки.

Встановивши вказані обставини справи, суд, керуючись ст. ст. 526, 549, 575, 629, 1054, 1264, 1268 ЦК України, ст. ст. 3, 7 23, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», дійшов вірного та обґрунтованого висновку по суті позовних вимог про їх задоволення, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом, та до індивідуального тлумачення норм матеріального права, однак не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Разом із тим, враховуючи висновки та мотиви Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладені у вказаній вище ухвалі цього суду від 22 березня 2017 року, які відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обовязковими при новому апеляційному розгляд справи, колегія суддів вважає, що хоча висновки суду першої інстанції по суті є вірними, однак, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не однозначно вказав початкову ціну предмета іпотеки у грошовому вираженні за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», тому відповідно до положень ч. 4 ст. 309 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити, виключивши з його резолютивної частини текст такого змісту: «…на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», але не нижчу ніж …». В іншій частині рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2016 року змінити, виключивши з його резолютивної частини текст такого змісту: «…на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», але не нижчу ніж …».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : І.В. Міхасішин

ОСОБА_9