Ухвала

іменем україни

25 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з даним позовом та просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 22 грудня 2005 року № 60-255, за кредитомта процентами у розмірі 12 299,89 доларів США та за пенеюу розмірі 57 грн 74 коп., мотивуючи свої позовні вимоги невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за вказаним договором щодо повернення наданого кредиту та внесення плати за кредит у розмірі, строки і на умовах,визначених цим договором.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованістьстаном на 22 червня 2016 року за кредитним договором від 22грудня 2005 року № 60-255 (в системі обліку банку договір № 0) за кредитомта процентами у розмірі 12 299,89 доларів США та пеню в розмірі 57грн 54 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року в задоволенні решти позовних вимог: стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором від 22 грудня 2005 року № 60-255 (в системі обліку банку договір № 0) за кредитом та процентами у розмірі 12 299,89 доларів США та пені в розмірі 57 грн 54 коп. з кожного солідарно з ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 22ггрудня 2005 року № 60-255 в розмірі 1 555,7 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту за період з травня 2015 року до грудня 2015 року у сумі 619,04 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом за період з червня 2015 року до грудня 2015 року у сумі 936,66 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 22 грудня 2005 року № 60-255 у сумі 10 744,19 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 10 137,02 доларів США, заборгованості за процентами - 607,17 доларів США, пені - 57 грн 47 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 22 грудня 2005 року № 60-255 у сумі 10 744,19 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 10 137,02 доларів США, заборгованості за процентами - 607,17 доларів США, пені - 57 грн 47 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позовні вимоги частково та відмовляючи в задоволенні позову до поручителів, суд першої інстанції виходив із того, що порука припинилася в розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено боржником ОСОБА_4 в червні 2015 року, тому з липня 2015 року (з часу нездійснення боржником платежів) шестимісячний строк закінчився в січні 2016 року, а банк звернувся до суду з позовом у червні 2016 року. Розмір заборгованості за кредитним договором суд вважав доведеним та стягнув її з боржника ОСОБА_4

Разом із тим апеляційний суд вважав висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову до поручителів неправильним, ухваленим без повного та всебічного з'ясування обставин справи та з помилковим застосуванням норм, які не підлягали застосуванню.

Так, кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-272 цс16.

У справі, що розглядається, банк звернувся до суду 04 липня 2016 року, що підтверджено відбитком штемпеля реєстрації вхідної кореспонденції суду.

Наданим позивачем розрахунком заборгованості підтверджено, що останній платіж було здійснено ОСОБА_4 10 квітня 2015 року за тілом кредиту, а за процентами за користування кредитом останній платіж було здійснено 10 травня 2015 року.

З урахуванням встановленого, позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до поручителів щодо стягнення таких періодичних платежів: з травня до грудня 2015 року щодо повернення тіла кредиту, що становить 619,04 доларів США; з червня до грудня 2015 року - щодо повернення процентів за кредитом, що становить 936,66 доларів США.

Таким чином, в зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення до поручителів, апеляційний суд відмовив у позові про солідарне стягнення з боржника та поручителя ОСОБА_5, а також про солідарне стягнення з боржника та поручителя ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 555,7 доларів США. Апеляційний суд вважав, що в цій частині позов підлягає задоволенню частково і зазначені суми заборгованості за вказаний період слід стягнути з ОСОБА_4

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що порука припинилася щодо всіх зобов'язань за договором є неправильним, оскільки правовідносини поруки за договором в цілому не припинилися.

Як вбачається зі змісту вимоги від 28 січня 2016 року, надісланої банком на адресу позичальника та обох поручителів, банк скористався правом дострокової вимоги всіх сум за кредитним договором та змінив строк виконання зобов'язання в одноособовому порядку, що відповідає умовам договору кредиту та положенням ст. 1050 ЦК України.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 отримав вимогу 04 лютого 2016 року, то для нього як поручителя строк виконання всього зобов'язання за кредитним договором настав на 32 другий день з дня отримання вимоги, тобто 07 березня 2016 року.

З урахуванням того, що боржник ОСОБА_4 та поручитель ОСОБА_5 не отримали вимогу від 28січня 2016 року та лист було повернуто до банку з відміткою «за закінченням терміну зберігання», для них строк виконання всього зобов'язання за кредитним договором настав на 41 день з дати відправлення вимоги, тобто 09 березня 2016 року.

При цьому апеляційний суд звернув увагу на те, що у справі предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники; умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

У зв'язку з тим, що правовідносини поруки за договором в цілому не припинилися, солідарному стягненню з боржника та відповідно кожного з поручителів підлягає і нарахована відповідно до умов договору пеня за період з 12липня 2015 року до 22червня 2016 року в розмірі 57 грн 74 коп., з яких 23 грн 14 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за тілом кредиту та 34 грн 60 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова