Провадження № 2/522/152/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

«1» червня 2017 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Погрібного С.О.

за участі секретаря судового засідання Грищук В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у звязку з порушення строків виплати заробітної плати

в с т а н о в и в :

Позивач 15.08.2016 року звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до уточнених вимог від 7 грудня 2016 року просив стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» суму компенсації за затримку розрахунку, згідно зі ст. 117 КЗпП України, в розмірі 4 709,04 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилався на наступне. ОСОБА_1 працювала у Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» з серпня 03.03.2003 року по 14.07.2003 року й з 11.07.2005 року по 14.01.2013 року, обіймаючи посаду прибиральниці службових приміщень. 14 січня 2013 року її звільнено з посади прибиральниці службових приміщень Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на підставі наказу №17-л від 14.01.2013 року у зв'язку з скороченням штату працівників.

1 листопада 2016 року колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області постановлено рішення про стягнення з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь ОСОБА_1 додаткової вихідної допомоги за колективним договором у розмірі 8 494,76 гривень та визначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з 14.01.2013 року по 15.04.2016 року в розмірі 25 509,90 гривень, яка також підлягає стягненню з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство». Вказана сума коштів отримана позивачем у повному обсязі двома платежами від 25 травня 2016 року й 30 листопада 2016 року.

У судовому засідання учасники справи не зявилися, сповіщались про слухання справи у встановлений законом порядок, втім представники сторін надали суду клопотання, якими просили слухати справу за їх участі, зазначивши, при цьому, свою правову позицію у вказаному спорові.

Зокрема представник відповідача позовні вимоги про стягнення середнього заробітку в межах належної до виплати суми в розмірі 810,83 гривень визнав. При цьому, вказала, що підприємством відповідача грошові кошти були списані та перераховані на рахунок позивача 25 травня 2016 року, у звязку з чим ця дата є моментом виконання грошового зобовязання перед позивачем.

Суд дослідив матеріали справи, за наслідками чого вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Щодо фактичних обставин справи.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 працювала у Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» з серпня 03.03.2003 року по 14.07.2003 року й з 11.07.2005 року по 14.01.2013 року, обіймаючи посаду прибиральниці службових приміщень. 14 січня 2013 року її звільнено з посади прибиральниці службових приміщень Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на підставі наказу №17-л від 14.01.2013 року у зв'язку з скороченням штату працівників.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення додаткової допомоги за колективним договором, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди стягнуто з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь ОСОБА_1 додаткову вихідну допомогу за колективним договором у сумі 9 154 (девять тисяч сто пятдесят чотири) гривні 68 копійок з урахуванням податків; стягнуто з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 14 січня 2013 року по 12 квітня 2016 року у сумі 25 385 (двадцять пять тисяч триста вісімдесят пять) гривень 23 копійки з урахуванням податків та військового збору й стягнуто з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» в дохід держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

На часткове виконання вимог вказаного рішення суду підприємством-боржником 25 травня 2016 року перераховано на особовий рахунок ОСОБА_1 належну до сплати суму коштів за додаткову вихідну допомогу за колективним договором у розмірі 9 154,68 гривень, вказана сума коштів з дати їх перерахування залишилася в особистому користуванні позивачки зазначене підтверджено сторонами у їх письмових поясненнях, наявних в матеріалах справи й жодним чином не заперечувалось протягом усього розгляду справи.

Втім, 1 листопада 2016 року колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області постановлено рішення, яким змінено попередньо ухвалене рішення суду першої інстанції щодо вирішення цього спору, стягнуто з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь ОСОБА_1 додаткової вихідної допомоги за колективним договором у розмірі 8 494,76 гривень та визначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з 14.01.2013 року по 15.04.2016 року в розмірі 25 509,90 гривень, яка також підлягає стягненню з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство».

Вказана сума коштів отримана позивачем у повному обсязі двома платежами від 25 травня 2016 року й 30 листопада 2016 року.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 16.04.2016 року по 30.11.2016 року в сумі 4 709,04 гривень з урахуванням утримуваних податків.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, шо виникають у процесі виконання судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому, визначальними для вирішення справи є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум під час звільнення та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, вказані спеціальні норми права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, вказують на безпідставність заперечень сторони відповідача в частині посилань, що розрахунок заборгованості має бути обрахований до 25 травня 2016 року дня виплати додаткової вихідної допомоги, що перерахована у добровільному порядку на виконання рішення Приморського районного суду м Одеси від 15 квітня 2016 року, а не до дня фактичного отримання позивачем перерахованої суми коштів у повному обсязі за остаточно постановленим судовим рішенням за наслідком вирішення трудового спору між цими сторонами по 30 листопада 2016 року.

Отже, нездійснення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для притягнення до відповідальності, передбаченої статтею 117 вказаного Кодексу, шляхом виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, зокрема, й виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Таким чином, днем остаточного погашення заборгованості відповідачем перед позивачем з затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 є день фактичного розрахунку й перерахування коштів на особистий рахунок позивача, тобто 30.11.2016 року.

Додатково судом враховано, що під час здійснення першого платежу 25 травня 2016 року відповідачем перераховано, відповідно до вимог рішення суду першої інстанції, на особовий рахунок ОСОБА_1 належну до сплати суму коштів за додаткову вихідну допомогу за колективним договором у розмірі 9 154,68 гривень.

Втім, за рішенням суду апеляційної інстанції вказану суму коштів зменшено на 659,92 гривні.

Таким чином, враховуючи сплату Державною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство» 30 листопада 2016 року на користь позивача суму коштів у розмірі 24 761,45 гривень, беручи до уваги перебування попередньо перерахованих коштів у ОСОБА_1, суд зробив висновок про остаточний фактичний розрахунок підприємства-боржника з ОСОБА_1, відповідно до вимог рішення суду апеляційної інстанції у трудовому спорові між цими сторонами від 1 листопада 2016 року, саме 30 листопада 2016 року (24 761,45+659,92 = 25 509,90 гривень).

Окрім цього, судом має бути враховано, що рішення суду є обовязковим до виконання для відповідної особи, починаючи з дня набрання ним законної сили, отже відповідач мав правові підстави виконати вказане судове рішення на будь-якій стадії, починаючи з дня набрання ним законної сили, тобто без звернення його до примусового виконання.

З огляду на встановлені обставини, судом констатується наявність зобовязання відповідача перед позивачем з виплати останньому суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2016 року по 30.11.2016 року.

Аналогічного за змістом та по суті висновку дійшов й суд касаційної інстанції в ухвалах від 16 травня 2012 року (№ 6-47110св11), від 18 липня 2012 року (№ 6-14417св12), а також Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про порядок застосування судами законодавства про оплату праці №-13 від 24.12.1999 року, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини.

Як вбачається зі змісту довідки № ГБ-939 від 21.10.2015 року про розрахунок середньомісячної та середньоденної заробітної плати ОСОБА_1, її середньоденна заробітна плата складала 38,74 гривень, середньомісячна 832,82 гривень.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за період з 16.04.2016 року по 30.11.2016 року складає: 32,74 гривень х 156 робочих днів під час прострочення розрахунку = 6043,44 гривень.

Проте, відповідно до листів Державної фіскальної служби № 665/4/99-99-17-03-03-13 від 09 березня 2016 року та № 12224/99-99-17-03-03-15 від 22 січня 2016 року середній заробіток за час затримки розрахунку має бути оподаткований.

Таким чином, сума оподаткування податком з доходів фізичних осіб становить: (6043,44/100) х 20 % = 1 087,82 гривень.

Додатково судом враховано, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» № 1621 підрозділ 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями доповнено пунктом 16-1, яким тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлено військовий збір.

Водночас, Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 року, оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Обєктом оподаткування військовим збором є доходи, перелік яких визначений пунктом 164.2 статті 164 ПК України, у тому числі доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) а також іноземні доходи. Крім того, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід або сукупний чистий дохід, який отримує відповідно фізична особа підприємець або фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. При цьому для визначення обєкта оподаткування до вказаних доходів мають бути застосовані норми окремих статей розділу IV ПК України.

Таким чином, податковий агент зобов'язаний при нарахуванні доходів, визначених у п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, утримати військовий збір.

З огляду на вказане, сума військового збору, що має бути обрахована від загальної суми заборгованості відповідача перед позивачем складає: (6043,44/ 100)* 1,5% = 90,65 гривень.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у вказаних правовідносинах між цими сторонами складає 6 044,43 - 1 087,82 - 90,65 = 4 865,96 гривень.

Втім, суд є обмеженим заявленими позивачем вимогами й має задовольнити позов у межах предявленої позивачем до стягнення суми коштів, а саме: 4 709,04 гривень.

Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги часткове визнання позову стороною відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача й доведеність протиправних дій відповідача з затримки належних виплат позивачу після його звільнення та, як наслідок, необхідності задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

У звязку з висновком про задоволення позову, а також звільненням позивача від сплати судового збору під час звернення до суду, постановляючи рішення, суд має стягнути суму судового збору у розмірі 580,0 гривень з відповідача на користь держави за результатами розгляду справи.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. ст. 103, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 10, 11, 60 - 62, 213-215 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у звязку з порушення строків виплати заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (код за ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 16.04.2016 року по 30.11.2016 року в сумі 4 709 (чотири тисячі сімсот девять) гривень 04 копійки з урахуванням утримуваних податків.

Стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (код за ) в дохід держави судовий збір в розмірі 580,0 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ С.О. Погрібний

01.06.2017