Ухвала

іменем україни

25 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання правочинів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними договору факторингу від 12 грудня 2011 року № 1 та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року, які укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», в частині передачі зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 25 березня 2008 року № 0 та договором іпотеки від 25 березня 2008 року №80815, укладеними між нею та АКІБ «УкрСиббанк».

Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначала, що 25 березня 2008 року уклала з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», договір про надання споживчого кредиту № 0, на забезпечення виконання зобов'язань за яким 25 березня 2008 року нею з банком також був укладений договір іпотеки № 80815.

Позивач стверджувала, що на даний час до неї звертається ТОВ «Кей-Колект» з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, мотивуючи тим, що ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за зазначеним кредитним договором та договором іпотеки на підставі договору факторингу від 12 грудня 2011 року №1 та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року.

Позивач вважала, що вказані договори є недійсними в частині передачі прав вимоги за договорами, укладеними між нею та банком, оскільки відсутні докази сплати грошових коштів за договором факторингу та передачі оригіналів документів клієнту, що ТОВ «Кей-Колект» має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, оскільки кредит видався у іноземній валюті, а також є суб'єктом господарювання.

Також позивач посилалася на те, що спірні договори укладені з порушенням вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки іпотека пов'язана і має похідний характер від основного зобов'язання, тому визнання недійсним відступлення права вимоги за основним зобов'язанням із зазначених підстав, тягне за собою недійсність й відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Особливості укладення договору відступлення прав вимоги регулюється главою 73 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Умови кредитного договору, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем, не містять будь-яких застережень чи/або обмежень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім того, норми ст. ст. 512, 516, 517 ЦК України не передбачають укладення договору про зміни до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі. Цивільний кодекс України не пов'язує можливість визнання договору недійсним у зв'язку з неукладенням додаткової угоди до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі.

У зв'язку із укладенням договору факторингу 12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 за реєстровими № № 5207-5208.

Оригінали договору факторингу та договору відступлення прав вимог були досліджені в судовому засіданні, за якими ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором іпотеки, укладеним з позивачем 25березня 2008 року.

Відповідно до п. 6.8 договору іпотеки від 25 березня 2008 року № 80815, укладеного між позивачем та банком, іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення іпотекодавцем боргу за договором(и), що обумовлюють основне зобов'язання, на іншу особу.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, вказані обставини не можуть бути підставами для визнання договору факторингу недійсним. За аналогічних обставин відсутні підстави і для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

Крім того, зазначення у кредитному договорі про надання кредитних коштів у іноземній валюті та набуття фактором права вимоги за таким кредитним договором не зобов'язує його отримувати ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, оскільки сам фактор не видає кредитні кошти, а набуває право вимоги сплати заборгованості у гривні за курсом відповідної валюти. Фактор на підставі договору факторингу набув право вимоги заборгованості за кредитним договором, проте, не набув будь-яких обов'язків відносно боржника, тому не може надавати боржнику будь-яких банківських послуг.

При цьому суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова