РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 жовтня 2017 р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б. Г., при секретарі Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу, вказавши, що 08 березня 2014 року позивач надав відповідачу на умовах позики 15 000 дол. США з обовязком повернення до 09 червня 2014 року, про що свідчить договір позики грошей. Так як відповідач добровільно кошти не повернула, просить стягнути з останньої заборгованість за договором позики в сумі 14 543,08 дол. США, що еквівалентно 386 646,45 грн. проценти в сумі 167 122 грн., 3% річних 24 942 грн. та судові витрати.

Позивач в судове засідання не зявився, представник подав заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань в судове засідання не направляла.

Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів , які є в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 08.03.2014 року надав відповідачу ОСОБА_2 на умовах позики 15 000 дол. США з обовязком повернення до 09.06.2014 року, що підтверджується договором позики грошей, який ніким не оспорений і не визнаний недійсним.

Строк виконання зобовязання настав 09.06.2014 року, однак своїх зобов'язань щодо повернення суми боргу відповідач ОСОБА_2 не виконала, до теперішнього часу борг не повернула, доказів іншого суду не надано.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми.

При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманням відсотків за період прострочення виконання грошового зобовязання.

З огляду на те, що відповідач не виконує зобов'язання по оплаті в повному обсязі на користь позивача суми заборгованості, суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся з вимогою про стягнення процентів за користування грошовими коштами та 3 % річних і приймає розрахунок, наданий позивачем.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 14 543,08 дол. США, що еквівалентно 386 646,45 грн. проценти в сумі 167 122 грн., 3% річних 24 942 грн. та судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 14 543,08 дол. США, що еквівалентно 383 646,45 грн. боргу, проценти за користування грошовими коштами в сумі 167 122,58 грн., 24 942 грн. 3% річних та 5757,11 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: