АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4837/17 Справа № 199/8048/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою (а.с.2).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2016 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою - відмовлено (а.с.97-99).

Не погодившись з рішенням апелянт звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с108-109) .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 13.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.23-30).

В якості забезпечення зобов'язання за Кредитним договором між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № 0/П від 13.10.2006 року (а.с.3).

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.І . та зареєстрований в реєстрі за №2949, 2950, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» набув статус Нового кредитора, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №0 від 13.10.2006 року з усіма забезпечувальними договорами, а також і за договором поруки №0/П від 13.10.2006р., укладеного з ОСОБА_2 (а.с.51-59).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в сумі 27000 дол. США. Відповідно до пункту 1.2.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 12.10.2015 року. У пункті 1.2. зазначені умови кредитного договору: сума договору - 27000 доларів США, термін повернення кредиту - згідно графіку (додаток 1 до кредитного договору) але не пізніше 12 жовтня 2015 року, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту, відповідно до кредитного договору № 1, процентна ставка - 10,3 % річних та інші умови.

Згідно з пунктом 1.4. договору поруки, відповідальність кожного з поручителів і позичальника є солідарною. Відповідно до п.3.2. договору поруки, порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань по кредитному договору.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2011 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_2, як поручителя стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 188890 грн. Станом на 26.11.2015 року загальна заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 13.10.2006 року складає 1 098 662 грн. 86 коп.(а.с.35-39).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що строк виконання основного зобов'язання було встановлено до 12 жовтня 2015 року, що зазначено у спірному договорі поруки та кредитному договорі, який не змінювався, а до суду з позовом позивачка звернулась 20.10.2015 року, а отже підстави для припинення поруки відсутні.

Вказані висновки суду відповідають обставинам справи, зроблені відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань, за кредитним договором банком було направлено письмову вимогу вих.. №22-010-792 від 29.05.2008 року до неї, щодо дострокового повернення кредиту, а отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобов'язання. Оскільки банк не пред'явив до неї, як до поручителя, вимогу у вигляді позову про стягнення заборгованості по кредитному договору протягом 6 місяців, то вважає, що договір поруки є припиненим.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права вимоги кредитора до поручителя, після закінчення якого воно припиняється.

Виходячи з зазначено вбачається, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки. Тобто упродовж шести місяців із моменту, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлено, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зі справи вбачається, що 13.10.2006 року в якості забезпечення зобов'язання за Кредитним договором між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № 0/П (а.с.3).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в сумі 27000 дол. США. Відповідно до пункту 1.2.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 12.10.2015 року.

Згідно з пунктом 1.4. договору поруки, відповідальність кожного з поручителів і позичальника є солідарною. Відповідно до п.3.2. договору поруки, порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань по кредитному договору.

Також вбачається, що строк повернення кредиту - 12.10.2015 року, банком не змінювався, оскільки письмовою вимогою вих. №22-010-792 від 29.05.2008 року, яка була направлена до ОСОБА_2 АКІБ «УкраСиббанк», було запропоновано поручителю на протязі 5 днів з дати отримання вимоги погасити прострочену заборгованість по кредитному договору, при цьому повного дострокового погашення заборгованості за кредитом, банк від поручителя не вимагав (а.с. 4).

Пізніше банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2011 року було задоволено і з ОСОБА_2 та ОСОБА_2, як поручителя, стягнуто солідарно заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 188890 грн. (а.с.35-39).

Враховуючи встановлені конкретні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що позовні вимоги про визнання договору поруки припиненню не підтягається задоволенню, оскільки строк виконання основного зобов'язання було встановлено до 12 жовтня 2015 року, з позовом до суду позивачка звернулася 20 жовтня 2015 року, а направлена вимога вих. №22-010-792 від 29.05.2008 року про погашення простроченої заборгованості по кредитному договору не є вимогою про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором, та, відповідно, не змінює строк виконання основного зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги, щодо зміни банком строку виконання основного зобов'язання шляхом направлення письмової вимоги до неї, як поручителя, за вих. №22-010-792 від 29.05.2008 року, з вимогою достроково повернути кредит, що на її думку є підставою для припинення поруки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки таке посилання спростовується змістом самої вимоги, та не ґрунтується на Законі і умовах договорів. До того ж, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_2, як поручителя, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2011 року.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: