Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Поліграфкнига» до ОСОБА_3 про виселення,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Поліграфкнига» про визнання права користування житловим приміщенням,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Приватнеакціонерне товариство«Поліграфкнига» (далі - ПрАТ «Поліграфкнига») звернулось до суду із позовом до

ОСОБА_3про виселення.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що житловий будинок по АДРЕСА_1, перебуває на балансі й обслуговуванні ПрАТ «Поліграфкнига» корпоративне підприємство «Державна акціонерна компанія «Українське видавничо-поліграфічне об'єднання».

ОСОБА_3 згідно договору від 02 лютого 1993 року, який був укладений на підставі листа начальника озброєння Збройних Сил України

№ 127/131 від 22 січня 1993 року користувався кімнатою в житловому будинку, який знаходиться на балансі ПрАТ «Поліграфкнига» по

АДРЕСА_1, термін дії якого закінчився 03 лютого 1996 року.

Крім того, зазначало, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 01 грудня 2004 року № 2184 ОСОБА_3 було видано ордер на жиле приміщення, а саме - кімнату № 1 у квартирі НОМЕР_1 на

9 поверсі в житловому будинку по АДРЕСА_1, жилою площею 17,1 кв. м. (загальна площа - 24,6 кв. м.), однак незважаючи на ці обставини ОСОБА_3 зайняв кімнату АДРЕСА_1.

Ураховуючи наведене, та те, що ОСОБА_3 безпідставно користується житловою площею, не бажає добровільно її звільнити,

ПрАТ «Поліграфкнига» просило виселити ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1 та залишити за ним кімнату АДРЕСА_1.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ПрАТ«Поліграфкнига» про визнання права користування житловим приміщенням.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що у лютому 1993 року за клопотанням заступника Міністра оборони України з озброєння - начальника озброєння Збройних Сил України І.Олійника (лист від 22 січня 1993 року

№ 127/131) був укладений договір оренди на 3 роки на користування кімнатою в житловому будинку (на той час гуртожиток) на АДРЕСА_1, за яку ОСОБА_3 сплачував орендну плату.

Зазначав, що оскільки у березні 1994 року звільнилась сусідня кімната, її було надано йому у користування, витрати за яке він ніс самостійно, однак після закінчення терміну дії вищезазначеного договору оренди житла з

31 січня 1997 року було укладено договір оренди житла на дві кімнати загальною площею 53,55 кв. м. по АДРЕСА_1 на підставі листа від 31 січня 1997 року № 35/1-ВК.

Крім того, вказував, що у лютому 1997 року за згодою ПрАТ «Поліграфкнига» місце його проживання було зареєстровано у гуртожитку по АДРЕСА_1 та фактично займає площу - 2 кімнати, житловою площею 29 кв .м. та загальною площею 41,8 кв. м.

Ураховуючи наведене, та те, що ОСОБА_3 з 26 червня 1997 року перебуває на квартирному обліку як учасник бойових дій, протягом 18 років користується вищезазначеною кімнатою № 2, несе витрати по її утриманню, просив визнати за ним право користування кімнатою АДРЕСА_1.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 травня

2016 року, з урахуванням ухвали Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги ПАТ «Поліграфкнига» задоволено частково. Виселено ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1.

В задоволені іншої частини позовних вимог ПАТ «Поліграфкнига» відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки будинок АДРЕСА_1 перебуває в управлінні ПрАТ «Полфіграфкнига», а правовідносини щодо користування кімнатою № 2 між сторонами ґрунтуються на договірних засадах найму житлового приміщення на певний термін, а тому з урахуванням закінчення терміну дії договору користування цим житловим приміщенням, ОСОБА_3 на вимогу позивача зобовʼязаний виселитись із нього з усіма залежними від нього особами.

При цьому, судами встановлено, що ОСОБА_3 на підставі виданого йому ордера займає кімнату АДРЕСА_1. В той же час, оскільки на кімнату АДРЕСА_1 на час виникнення спірних відносин ордер нікому не виданий, а тому висновок судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_3 у відповідності до положень ст. 54 ЖК України, в разі наявності у нього правових підстав зайняття цієї кімнати, повинен був звернутись з цього питання до Подільської райдержадміністрації.

Судами також встановлено, що не маючи будь-яких правових підстав на право користування спірною кімнатою АДРЕСА_1, ОСОБА_3, без звернення для вирішення цього питання до власника житла - Подільської районної адміністрації

м. Києва, вимагає визнати за ним право користування зазначеною кімнатою лише на підставі того, що він тривалий час користується цим житлом та сплачує його вартість.

Судами встановлено, що будинок АДРЕСА_1 до 01 грудня 2004 року перебував у статусі гуртожитку, який належав ПрАТ «Поліграфкнига».

У 1993 році в кімнату № 2 секції 79 указаного гуртожитку на праві договору оренди укладеного за клопотанням керівництва Міністерства оборони України був поселений військовослужбовець ОСОБА_3, терміном на один рік. В подальшому відносини оренди указаного житлового приміщення продовжувались. Термін дії останнього договору оренди закінчився 03 лютого 1996 року, однак власник гуртожитку ПрАТ «Поліграфкнига» не вимагав виселення ОСОБА_3 з гуртожитку.

В подальшому, на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20 жовтня 2004 року за № 1917 указаний гуртожиток набув статусу житлового квартирного будинку і переданий на баланс Подільської районної державної адміністрації та передано на утримання ПрАТ «Поліграфкнига».

У звʼязку із зміною статусу будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3, як мешканцю, який тривалий час користується цим житловим приміщенням і є зареєстрованим у ньому та перебуває на квартирному обліку, Київською міською державною адміністрацією, згідно розпорядження від 01 грудня 2004 року № 2184 видано ордер на житлову кімнату № 1 у квартирі НОМЕР_1 вище зазначеного житлового будинку, житловою площею 17,1 кв. м. та загальною площею 24 кв. м.

Зайнявши кімнату АДРЕСА_1 у

м. Києві, в той же час ОСОБА_3 не виселився з кімнати № 2 у квартирі

НОМЕР_1 по АДРЕСА_1,

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом(ст. 109 ЖК України).

За змістом ст. 54 ЖК України ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій, задовольняючі позовні вимоги ПАТ «Поліграфкнига», а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовивши, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про виселенння ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_3 не маючи будь-яких правових підстав на право користування спірною кімнатою № 2 вказаної вище квартири, без звернення для вирішення цього питання до власника житла - Подільської районної адміністрації

м. Києва, вимагає визнати за ним право користування зазначеною кімнатою лише на підставі того, що він тривалий час користується цим житлом та сплачує його вартість.

Докази та обставини, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої та апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова