Справа № 461/1492/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/2627/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівський О.М. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_3-ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5-ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", за участю третьої особи: Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення коштів за договором банківського рахунку,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом, в якому просять стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Державний ощадний банк України" 7065,25 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент подання позову становить 111351,03 грн.

В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що отримали в спадок із США - 13529,39 доларів США, що підтверджується копіями листів розпорядників майна спадкодавця. З метою отримання зазначених коштів, 13.03.2004 року між ВАТ „Державний ощадний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_5 укладено договір № 139 про відкриття рахунку в іноземній валюті. Згідно з умовами даного договору, банк повинен здійснювати кошти за першою вимогою клієнта. 13 січня 2004 року на даний рахунок були зараховані кошти в сумі 13529,39 доларів США 39 центів. 16 січня 2004 року ОСОБА_5 знято з рахунку 7600,00 доларів США, однак у видачі решти коштів було відмовлено посилаючись на постанову Начальника відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції про арешт коштів від 14 січня 2004 року, якою накладено арешт на вказані грошові кошти. Вказує на те, що дії відповідача призвели до втрати ними значної суми коштів, оскільки на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 11 березня 2008 року в справі № 1/184 про скасування постанови Начальника відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції про арешт коштів від 14 січня 2004 року, якою накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_5, які знаходяться на рахунку № 139 у Сокальському відділенні Ощадбанку № 6/333 на загальну суму боргу 31155,15 грн., відповідач зобов'язаний був негайно зарахувати списану суму -5900,00 доларів США на рахунок ОСОБА_5. Враховуючи наведене, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду через свого представника - ОСОБА_4 оскаржили ОСОБА_5 і ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилаються на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначають, що судом не враховано положень ст.59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції на момент списання коштів, не передбачалось списання коштів з рахунку клієнта у випадку накладення арешту на кошти клієнта, а крім того, відповідно до ч.2 та ч.6 цієї статті звільнення майна з-під арешту здійснюється за постановою органу, який прийняв рішення про накладення арешту, або за рішенням суду, стягнення на грошові кошти та інші цінності фізичних чи юридичних осіб, що знаходяться у банку, може бути звернене за виконавчими документами, передбаченими законами України.

Також зазначає, що поза увагою суду залишились положення Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 29.03.2001 року №135, яка діяла на момент списання коштів та на яку посилається відповідач, для забезпечення виконання рішення (ухвали) суду, санкціонованої прокурором постанови слідчого, постанови державного виконавця на час накладення арешту банк відкриває клієнту окремий аналітичний (спеціальний) рахунок та списує зазначену суму з рахунку на який накладено арешт та резервує її на цьому спеціальному рахунку до отримання рішення суду про стягнення коштів або рішення (ухвали суду), санкціонованої прокурором постанови слідчого, постанови державного виконавця про звільнення їх з-під арешту.

Окрім цього, звертає увагу, що у разі прийняття рішення чи постанови про звільнення з-під арешту коштів в зв'язку з відмовою в позові або з інших причин банк відновлює проведення операцій в установленому порядку та не пізніше наступного робочого дня після скасування арешту перераховує зі спеціального рахунку кошти, накопичені на ньому за час накладення арешту, на той рахунок, з якого вони перераховувалися, чого відповідачем не зроблено.

Апелянти стверджують, що у відповідача не було підстав для списання належних позивачу коштів, які знаходились на його рахунку, оскільки жодних виконавчих документів, передбаченими законами України, за якими відповідач мав право списати кошти, до відповідача не надходило.

Вважає, що суд першої інстанції без жодних доказів прийшов до хибного висновку, що вказані кошти списані на підставі платіжної вимоги державного виконавця.

Апелянти просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегія суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що 13 січня 2004 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ "Ощадбанк", та ОСОБА_5 було укладено договір про відкриття фізичній особі поточного рахунку у іноземній валюті, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає на поточний рахунок для обліку коштів за вкладом до запитання і здійснює операції по ньому у відповідності до нормативних актів Національного банку України. Того ж дня на поточний рахунок ОСОБА_5 зараховано грошовий вклад в розмірі 13 529,39 доларів США під 0,5 % річних, про що видано ощадну книжку (а.с.10, 23, 179).

14 січня 2004 року начальником відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_5, на загальну суму 31 155 грн. 15 коп., у зв'язку з примусовим виконанням наказу арбітражного суду Львівської області від 22 червня 1999 року № 1/184 про стягнення з ПМП "Інтеграл" на користь Сокальського відділення № 6333 Державного ощадного банку України заборгованості у розмірі 29 763 грн. (а.с. 11).

16 січня 2004 року ОСОБА_5 зняв 7 600 доларів США зі свого рахунку, при цьому у виплаті решти суми банк відмовив у зв'язку із накладенням арешту на цю суму згідно постанови державного виконавця від 14 січня 2004 року.

20 січня 2004 року на підставі зазначеної вище постанови державного виконавця про арешт коштів боржника ПАТ "Державний ощадний банк України" списав 5 900 доларів США з рахунку позивача та зарезервував ці кошти на спеціальному рахунку. Враховуючи, що рахунок був відкритий в іноземній валюті, а за виконавчим провадженням, згідно платіжної вимоги виконавця на списання коштів з рахунку, необхідно було стягнути суму в гривнях банк продав 5 900 доларів США через міжбанківську валютну біржу, а отримані кошти в гривневій валюті в розмірі 31 155 грн. 15 коп. перерахував на рахунок вказаний у платіжній вимозі, а саме на рахунок Сокальського районного управління юстиції. Разом з цим, вказана платіжна вимога не збереглась, про що надано акт № 18 від 04 січня 2010 року про виділення до знищення архівних документів, які не підлягають подальшому зберіганню.

11 березня 2008 року ухвалою Господарського суду Львівської області постанова про арешт коштів боржника від 14 січня 2004 року була скасована.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення заявлених ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позовних вимог, суд першої інстанції виходив із правомірності дій банку щодо списання коштів із спеціального рахунку та перерахування на рахунок стягувача, що унеможливило повернення спірних коштів на рахунок позивача, при цьому банк діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про банки і банківську діяльність", а також Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України за № 135 від 29 березня 2001 року, що діяли на момент списання коштів, у відповідності до постанови державного виконавця про арешт коштів боржника та на підставі платіжної вимоги державного виконавця щодо стягнення спірних коштів.

Відповідно до ст. ст. 256-258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена тривалістю в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з заперечення проти позовної заяви від 18 березня 2015 року №25-08/1431, ПАТ "Державний ощадний банк України" просить застосувати строк позовної давності у відповідності до ч.3 ст. 267 ЦК України (том 1. а.с. 41-44).

Згідно доводів позовної заяви, позивачі зазначають, що відповідач повинен був повернути належні їм кошти в сумі 5900 доларів США в березні 2008 року, після скасування постанови про арешт коштів боржника від 14 січня 2004 року. Також зазначають, що відповідач не виконує зобов"язання за договором та покладені на нього законом та прострочення до грудня 2014 року складає 79 місяців.

З позовом до суду позивачі звернулися 05.02.2015 року, в зв"язку з чим, наявні всі підстави для відмови у позові за спливом строку позовної давності.

На згадані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, в зв"язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Слід також звернути увагу, що з клопотанням про поновлення пропущеного строку позовної давності позивачі до суду не зверталися, а також колегія суддів не знаходить підстав з яких би можна було вважати, що такий строк переривався.

Згідно п. 2, ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 слід задовольнити частково, скасувавши рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Державний ощадний банк України", за участю третьої особи: Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення коштів за договором банківського рахунку відмовити за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 липня 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", за участю третьої особи: Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення коштів за договором банківського рахунку відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішення законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.В. Савуляк