Справа № 415/4306/17
Провадження № 2/415/1593/17
11.10.17 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Коваленко Н.В.,
за участю секретаря - Данько Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки , -
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, банком було укладено договір іпотеки з ОСОБА_1. Між ПАТ «УкрСиббанк» (АТ «УкрСиббанк») та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу. Також між Позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки до договору факторингу, яким було відступлено право вимоги за договором, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1. Відповідач у порушення договору зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором. Отже, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з позовом про звернення стягнення на предмет застави - трикімнатну квартиру та задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.
В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З письмової згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що АТ «Укрсиббанк» виникло внаслідок зміни назви АКІБ «Укрсиббанк» відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банку і є правонаступником всіх його прав та обов'язків.
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику, кредитні кошти (кредит) в національній валюті в сумі 353 500 (триста п'ятдесят три тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі.
У якості забезпечення виконання зобов'язань, було укладено Договір іпотеки від 19 березня 2007 року, за умовами якого Відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: садиба, що складається з земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0840 га, та житловий будинок , розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно п. 1.1 Договору іпотеки, заставна вартість предмету застави складає 564038 гривень 00 коп.
Відповідно до п. 4.1. зазначеного іпотечного договору іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання забезпеченого іпотекою за цим договором.
29 вересня 2015 року між Позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення прав вимоги №2 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований за номером 5065 (далі по тексту - «Договір відступлення»), яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 19 березня 2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, державним нотаріусом Перевальської державної нотаріальної контори Луганської області Захарченко В.В. та зареєстрованого за № 334, в реєстрі заборон за № 335.
Заборгованість Позичальника перед Позивачем за Кредитним договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів станом на 10 лютого 2017 року становить 416 326,22 (чотириста шістнадцять тисяч триста двадцять шість) гривень 22 копійок, з яких:
180 645,85 грн. - заборгованість по тілу кредиту;
41 971,23 грн. - заборгованість по відсоткам;
16 705,00 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу;
177 004,14 грн. - збитки від інфляції, за період з 12.08.2014 року по 10.02.2017 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України, Законом України "Про іпотеку", Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".
Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до Постанови Верховного суду України від 04 вересня 2013 року у справі 6-73цс13 наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно ч.1 та ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно п. 37 Постанови №5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти згідно переліку населених пунктів Донецької та Луганської областей на/з територію(ї).
Беручи до уваги вищезазначене, вимогу про усунення порушення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеки» надіслати неможливо, тому Іпотекодавець вправі заперечувати проти вимог іпотекодержателя у судовому засіданні, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду у встановленому законодавством порядку (п. 4.2.1 Договору іпотеки).
Відповідно до п. 5.2.2 Договору іпотеки звернення стягнення можливе шляхом отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.
Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
За вимогами ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.
Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», такий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1923цс15.
Отже, зважаючи на невиконання відповідачем кредитного зобов'язання, позивач вправі вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки в обраний ним спосіб в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки , підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», код 38750239, суму судових витрат у розмірі 6244 (шість тисяч двісті сорок чотири) грн. 89 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Н.В. Коваленко