У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника неповнолітньої ОСОБА_6 - ОСОБА_7, треті особи: Криничанська районна державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції України в Дніпропетровській області, про визнання права власності на частину спільного сумісного майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника неповнолітньої ОСОБА_6 - ОСОБА_7, треті особи: Криничанська районна державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції України в Дніпропетровській області, про визнання права власності на частину спільного сумісного майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що з серпня 2005 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі) з ОСОБА_9 Вони мешкали разом та вели спільне господарство у її будинку АДРЕСА_1.

30 листопада 2007 року вона вийшла заміж за ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_10.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 57 років помер її чоловік ОСОБА_9, не залишивши заповіту.

Після смерті чоловіка ОСОБА_9 відкрилася спадщина: земельна ділянка, площею 134 кв. м, і садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 58,9 кв. м, житловою - 29,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,які належать спадкодавцеві за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 грудня 2007 року.

У встановлений законом шестимісячний строк вона звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно їй було відмовлено у зв'язку з тим, що вказаний житловий будинок був зареєстрований за ОСОБА_5 - дочкою від першого шлюбу її померлого чоловіка, на підставі договору дарування від 12 вересня2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального: округу Жидковим В.Ю.

У зв'язку з цими обставинами нею був поданий позов до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про визнання недійсним зазначеного договору дарування житлового будинку.

Рішенням Дніпровського районного суду м Дніпродзержинська від 14 вересня 2011 року договір дарування житлового будинку визнано недійсним, а у визнанні права власності ОСОБА_5 на житловий будинок відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2012 року рішення суду від 14 вересня 2011 року залишено без змін.

Оскільки право власності на будинок по АДРЕСА_2, що знаходиться на земельній ділянці площею 134 кв. м, її померлий чоловік ОСОБА_9 набув за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 грудня 2007 року, тобто в період шлюбу і спільного проживання з нею - ОСОБА_3, то вона вважала, що це майно є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності, як подружжя, і 1/2 частини в зазначеному об'єкті спільної сумісної власності належить їй і повинна бути визнана такою, тож після смерті її чоловіка ОСОБА_9 відкрилася спадщина лише на іншу 1/2 частини вказаного домоволодіння. Оскільки спадкодавець не залишив заповіту, то спадкоємцями першої черги за законом на 1/2 частини зазначеного домоволодіння є вона - ОСОБА_3, а також діти померлого: ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та онука - дочка померлого сина ОСОБА_12 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі матері ОСОБА_7

Частка кожного із зазначених спадкоємців першої черги на 1/2 частини успадкованого названого майна становить по 1/10 частини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, а саме житловий будинок АДРЕСА_2, загальною площею 58,9 кв. м, житловою 29,7 кв. м.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 на 1/10 частини житлового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 58,9 кв. м, житловою 29,7 кв. м.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, за кожним окремо, право власності в порядку спадкування за законом по 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_2, що складається з 1/2 частини житлового будинку А-1, загальною площею 58,1 кв. м, житловою - 29,7 кв. м, а саме: приміщення 1-1 - площа 2,8 кв. м, 1-2 - площею 3,7 кв. м, 1-3 - площею 7,7 кв. м, 1-4 - площею 5,7 кв. м, 1-5 - площею 6,0 кв. м, 1-6 - площею 18,0 кв. м, 1-7 - площею 14,2 кв. м, а також господарських будівель та споруд: гараж літ. «В-1», літня кухня літ. «Б-1», вбиральня літ. «Г-1», ворота № 6, огорожа № 8, огорожа № 11, водопровід № 10, зливна яма № 5, тротуар ІІ, частина тротуару І, який належав ОСОБА_9 на праві власності на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 грудня 2007 року та зареєстрованого в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно, після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_8, звертаючись з касаційною скаргою, крім іншого, вказувала на те, що 20 вересня 1975 року між нею та померлим ОСОБА_9 Североморським міським бюро ЗАГС Мурманської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 322.

Від спільного подружнього життя мають двох дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 27 серпня 2007 року, шлюб між ними було розірвано.

У період шлюбу з ОСОБА_9, відділом комунального господарства виконкому Дніпродзержинської міської ради у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку була виділена її чоловіку та його сестрі ОСОБА_14 земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_2.

Нею, ОСОБА_8, її чоловіком ОСОБА_9 та його сестрою ОСОБА_14 господарським способом за сімейні кошти було зведено житловий будинок, який 16вересня 1985 року було прийнято до експлуатації. Житловий будинок був зареєстрований за ОСОБА_9 та ОСОБА_14 на праві особистої власності без визначення часток кожного, в Комунальному підприємстві Дніпродзержинське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 22 листопада 1985 року і записано у реєстрову книгу № 103 за реєстровим № 18814.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 грудня 2007 року вказаний будинок було розділено між ОСОБА_9, та ОСОБА_14 по 1/2 частини та було виділено в самостійний об'єкт нерухомого майна з присвоєнням окремої поштової адреси: АДРЕСА_2.

Таким чином, спірний будинок, з часу його побудови, належить їй та їїколишньому чоловікові ОСОБА_9на праві спільної сумісної власності.

Однак, указана обставина не врахована судами обох інстанцій, вона не була залучена до участі у розгляді справи, не мала можливості захистити своєправо власності на нерухоме майно, внаслідок чого була незаконно позбавлена права власності, що неприпустимо.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок було набуто померлим ОСОБА_9 під час його шлюбу позивачем, а тому цей будинок є їхньою спільною сумісною власністю, а тому 1/2 частини цього будинку належить дружині померлого, тобто позивачу, а інша 1/2 частини - спадкується на загальних підставах.

З таким висновком суду першої інстанції не погодився апеляційний суд ,установивши наступне.

23 січня 1973 року між виконкомом Дніпродзержинської міської ради та сестрою ОСОБА_9 - ОСОБА_14 (в подальшому прізвище було змінено на ОСОБА_14) було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки площею 600 кв. м для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності по провулку АДРЕСА_2, а відповідно до договору, укладеного 19 липня 1977 року між цим виконкомом та ОСОБА_14, було змінено умови договору від 23 січня 1973 року щодо надання земельної ділянки та включено (ОСОБА_9 до числа співзабудовників житлового будинку по АДРЕСА_2.

16 серпня 1985 року зазначений житловий будинок був прийнятий до експлуатації, про що було складено акт прийомки індивідуального домоволодіння, а 22 листопада 1985 року цей житловий будинок був зареєстрований Дніпродзержинським БТІ за ОСОБА_9 та ОСОБА_14

Ці обставини встановлені рішенням Дніпропетровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 грудня 2007 року, яким також вирішено: виділити зі складу спільного нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_2, в окремий самостійний об'єкт нерухомого майно 1/2 частини цього будинку та визнано за ОСОБА_9 право власності в цілому на цю частину, а також зобов'язано: Департамент містобудування Дніпродзержинської міської ради присвоїти цьому будинку окрему поштову адресу, а ОКП «Дніпродзержинське БТІ» зареєструвати за ОСОБА_9 право власності в цілому на самостійний об'єкт нерухомого майна, тобто 1/2 частини будинку по АДРЕСА_2 (а. с. 12, 13, 62).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене спірний житловий будинок, якому в подальшому було присвоєно нову адресу, а саме АДРЕСА_2, як самостійний об'єкт нерухомого майна, належав на праві власності померлому ОСОБА_9 з 1985 року.

Однак, ухвалюючи нове рішення по суті заявлених позовних вимог судом не з'ясовано склад осіб, які мають право брати участь у розгляді справи, оскільки на момент прийняття спірного будинку до експлуатації ОСОБА_9 перебував у шлюбі з ОСОБА_8, а тому судом не встановлено чи є спірний будинок спільним майном подружжя саме ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Пунктом 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України передбачено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Проте вказаних вимог закону та процесуальних дій судом першої інстанції вчинено не було, а відповідно до ЦПК України апеляційний суд позбавлений такої можливості.

За таких обставин ухвалені у справі рішення суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак