АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2311/17 Справа № 202/3193/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3 за участю третіх осіб: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит на суму 310 000 грн. із кінцевим терміном повернення 06 березня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком і ОСОБА_6 укладений договір іпотеки № 0//3 від 05 березня 2007 року, за умовами якого він передав в іпотеку квартиру № 48 у будинку № 119 по пр. ім. газети «Правда» в м. Дніпропетровську.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладений договір факторингу № 1, за умовами якого первісний кредитор відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за вищевказаним кредитним договором. У листопаді 2014 року ТОВ «Кей-Колект» стало відомо про смерть боржника, який помер 25 липня 2010 року.

12 листопада 2014 року ТОВ «Кей-Колект» направило до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців ОСОБА_6 про погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 25 липня 2010 року склала 256 402,96 грн.

Посилаючись на те, що боржник порушив виконання зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором і до теперішнього часу не погашена, а ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ТОВ «Кей-Колект» пред'явило даний позов до спадкоємця боржника ОСОБА_2 та Дніпропетровської міської ради.

У звязку із вищезазначеним, просить визнати за ним право власності на квартиру № 48 у будинку № 119 по пр. ім. газети «Правда» в м. Дніпропетровську (нині пр.Слобожанський у місті Дніпрі) та зобов'язати реєстраційну службу внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.179-184).

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «Кей-Колект» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі (т.2 а.с.187-192).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, та у розумінні вимог ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», позивач має право вимагати задоволення своїх вимог спадкоємцем боржника, в тому числі за рахунок предмету іпотеки, але в інший встановлений законом спосіб.

Проте із висновком суду погодитися в повному обсязі не можливо.

Судом встановлено, що 5 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит на суму 310 000 грн. із кінцевим терміном повернення 06 березня 2017 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,5 % річних (т. 1 а.с. 5-8).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки № 0//3, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 09 квітня 2004 року квартиру № 48 у будинку № 119 по пр. ім. газети «Правда» в м. Дніпропетровську (нині пр. Слобожанський у м. Дніпрі). Вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін склала 443260 грн. (т. 1 а.с. 11-12).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до якого первісний кредитор ПАТ УкрСиббанк передало у власність ТОВ Кей-Колект право вимоги за кредитним договором № 0, укладеним 5 березня 2007 року між банком і ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 13-16).

Крім того, 12 грудня 20011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого у зв'язку з укладенням договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором іпотеки житлової нерухомості, укладеним 5 березня 2007 року між банком і ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 17-20).

25 липня 2010 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 22).

Згідно з довідкою-розрахунком залишок заборгованості за кредитним договором № 0 від 05 березня 2007 року складає 256 402 грн. 96 коп. (т. 1 а.с 23-25).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 35/2010, заведеної приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_4, після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла його мати ОСОБА_2, яка 24 вересня 2010 року подала відповідну заяву (т. 1 а.с. 68).

6 жовтня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» як кредитором боржника була пред'явлена до нотаріальної контори вимога до спадкоємців ОСОБА_6, які прийняли спадщину, щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 05.03.2007 року в розмірі 276 503,08 грн. (т. 1 а.с. 79-80).

Аналогічна вимога повторно була предявлена ПАТ «УкрСиббанк» до спадкоємців боржника 24 січня 2010 року (т. 1 а.с. 87).

Також з вимогою до спадкоємців боржника в листопаді 2014 року звернулося як новий кредитор й ТОВ «Кей-Колект», предявивши її до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори (т. 1 а.с. 126).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке вирішується до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

За таких обставин, суд першої інстанції неправильно застосував норми статей 33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку» та дійшов до передчасного висновку про недотримання умов договору іпотеки.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, оскільки не звернув увагу на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що має місце в даній справі, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателем на нерухоме майно (ч.1ст.37 Закону України «Про Іпотеку») в позасудовому порядку, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3 за участю третіх осіб: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_7

ОСОБА_8