АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №752/6707/16-ц Головуючий в І інстанції: Мирошниченко О.В.
апеляційне провадження № 22-ц/796/9937/2017 Доповідач Заришняк Г.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року в справі за заявою ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 17 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Укрремколіямаш», про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 17 березня 2016 року - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявника підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладений в ній.

Представник ПАТ «Сбербанк» проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи ухвалу суду законною.

Інші учасники процесу про день та час розгляду справив судове засідання не з'явились, про день та час повідомлені належним чином

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 17 березня 2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що третейський суд діяв в межах своєї компетенції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Відповідно до ст. 380-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналіз норм права, що регулює спірні правовідносини дає можливість зробити висновок про те, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, серед іншого, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 22 березня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та TOB «НВП «Укрремколіямаш» укладено договір про відкриття кредитної лінії № 02-В/13/122/КЛ-КБ (а.с. 17).

В подальшому, на підставі договорів про внесення змін до кредитного договору, вносились зміни та доповнення.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 02-В/13/122/КЛ-КБ від 22.03.2012 р. між ПАТ «Дочірній Банк СБЕРБАНКУ Росії» та ОСОБА_2 18.06.2013 р. укладено договір поруки № 4 (а.с. 15).

В подальшому, на підставі договорів про внесення змін до кредитного договору та договору поруки вносились зміни та доповнення.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 17 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість у розмірі сплачених, але не повернутих кредитних коштів та відсотків в сумі 2 341 522, 59 доларів США, пені за прострочення повернення заборгованості за кредитною лінією та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 5 472 032 грн. 76 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сбербанк» витрати по сплаті третейського збору в сумі 25 500 грн.

Встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного 22 березня 2013 року між ПАТ «Сбербанк» та ТОВ НВП «Укрремколіямаш» договору про відкриття кредитної лінії №02-В/13/122/КЛ-КБ, за умовами якого позивач відкрив Товариству відновлювальну кредиту лінію в доларах США, в межах якої ТОВ НВП «Укрремколіямаш» було надано кредитні кошти на загальну суму 2 002 200,00 доларів СШАз кінцевим строком повернення 21 березня 2016 року.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди.

Як видно з матеріалів справи, третейське застереження щодо вирішення спорів Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків міститься у п. 11.16 договору про внесення змін № 2 до договору про відкриття кредитної лінії № 02- В/13/122/КЛ-КБ від 22.03.2013 р. та ст. 6 договору про внесення змін № 1 до договору поруки № 4 від 18 червня 2013 року, укладеного 22.09.2014 р.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, згідно з положеннями пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, у тому числі й у фінансовій галузі.

Зазначена правова позиція міститься й в постановах Верховного Суду України в справі № 6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року та № 6-2630цс15 від 3 лютого 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Таким чином, незалежно від набрання чинності Закону № 2983-УІ від 3 лютого 2011 року, норми цього Закону не поширюються на правовідносини, які виникають між юридичними особами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 рокуN 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Разом з тим, порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-1153цс16 та від 24 травня 2017 року у справі № 6- 580цс17, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 за укладеним ним із Банком Договором поруки поручився за виконання кредитних зобов'язань боржником ТОВ НВП «Укрремколіямаш» і укладений останнім Договір не містить ознак споживчого кредиту.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що договір поруки містить третейське застереження, тому спір між Банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором неспоживчого кредиту, за виконання зобов'язань за яким останній поручився, підвідомчий третейському суду, отже рішення третейського суду в цій частині ухвалено в межах його повноважень.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на правову позицію Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-831цс15 про те, що стягнення заборгованості за кредитом в іноземній валюті суперечить законодавству України, не можуть бути підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду.

Так дійсно, у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-831цс15, Верховний Суд України виходив з неможливості стягнення кредитної заборгованості в іноземній валюті (доларах США) за рішенням третейського суду, зазначивши про наявність у правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів, яка не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

При розгляді даної справи, сторони не заперечували право кредитора ПАТ «СБЕРБАНК» надавати кредит боржнику ТОВ Науково-виробниче підприємство «Укрремколіямаш» в іноземній валюті, ОСОБА_2 виступив поручителем належного виконання кредитного зобов'язання боржником, тому з огляду на положення частини 1 ст. 61 ЦПК України колегія суддів визнала вказані обставини встановленими і дійшла висновку про відсутність в цій справі ознак спору, що має публічно-правове значення.

Крім того, у постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-1153цс16, яка ухвалена пізніше, Верховний Суд України визнав законним і обгрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду, яким з поручителя стягнуто кредитну заборгованість в доларах США.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленої ухвали.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального права і не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: