Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Алекс Со», про визнання дій неправомірними, стягнення компенсації та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Україна» (далі - ТОВ «Порше Україна»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Алекс Со» (далі - ТОВ «Алекс Со»), про визнання дій неправомірними, стягнення компенсації та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що13 грудня 2014 року отримала у ТОВ «Алекс Со» автомобіль «Volkswagen Tiguan».

Після отримання автомобіля, на протязі гарантійного терміну вона виявила відсутність маркування українською мовою панелі автомобіля. Та 02 січня 2015 року звернулася до ТОВ «Порше Україна»з вимогою про усунення зазначених недоліківпротягом 14 днів та надання на цей час у користування іншого аналогічного автомобіля. 21 січня 2015 року вона знов звернулася до відповідача з вимогою про виплату їй неустойки в розмірі 1 % вартості товару за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк, проте жодних дій на усунення недоліку вчинено не було.

В зв'язку з викладеним та з посиланням на ч. 3 ст. 26 Закону України «Про засади державної мовної політики», якою передбачено маркування товарів державною мовою, а відсутність такого є недоліком відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», просила суд позов задовольнити, зобов'язати відповідача усунути недоліки придбаного товару та стягнути на її користь з ТОВ «Порше Україна» компенсацію за затримку усунення недоліків придбаного автомобіля в розмірі 25 000 грн, зобов'язати відповідача забезпечити усунення недоліків придбаного автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» шляхом надання інформації про стан автомобіля українською мовою на панелі приладів та маркування панелі керування українською мовою.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про повне або часткове задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Судами встановлено, що 31 жовтня 2014 року між ТОВ «Алекс Со» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу/поставки № 14202 автомобіля марки «Volkswagen Tiguan».

13 грудня 2014 року між ТОВ «Алекс Со» та позивачем було складено акт прийому-передачі автомобіля (а.с. 57), який підтверджує фактичне передання автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» разом з усіма належними до нього супровідними документами. Підписуючи даний акт прийому-передачі сторони підтвердили, що автомобіль відповідає своїми якісними та технічними характеристиками умовам договору і вимогам до експлуатаційної документації та покупець не має претензій до продавця, щодо якості, комплектності, зовнішнього виду та технічного стану переданого автомобілю, а також супровідним документам.

02 січня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до відповідача з вимогою про безоплатне усунення недоліку, а саме відсутності інформації про поточний стан автомобіля українською мовою на панелі приладів та маркування панелі керування українською мовою.

21 січня 2015 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про виплату компенсації за затримку усунення недоліку товару.

03 березня 2015 року ОСОБА_4 скеровано відповідачу та третій особі вимогу про виплату компенсації у вигляді 1 % від вартості товару за кожен день затримки усунення недоліку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Частиною 1 ст. 700 ЦК Українивстановлено, що продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання.

Нормами ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк.

На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України.

За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги) (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою дистанційного зв'язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про засади державної мовної політики» маркування товарів, інструкції про їх застосування тощо виконуються державною мовою і регіональною мовою або мовою меншин.

Згідно з п. 7.4 договору купівлі-продажу/поставки автомобіля № 14202 від 31 жовтня 2014 року підписанням покупець підтвердив, що отримав на доступній для покупця мові повну інформацію від постачальника про автомобіль (відносно ціни, порядку оплати, порядку передачі, комплектності, умов зберігання, строку служби, дії після його закінчення та наслідки їх невиконання, найменування нормативних документів, вимогам яких повинен відповідати автомобіль, його властивості, дату виготовлення, умови та правила ефективного та безпечного використання автомобіля, та те, що автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки).

Судами попередніх інстанцій встановлено, підтверджується показаннями свідка й не заперечувалося представником позивача, що перед укладенням договору купівлі-продажу позивач разом зі своїм чоловіком здійснили тест-драйв (пробну поїздку) автомобіля «Volkswagen Tiguan» (а.с. 90), крім того, ОСОБА_4 була надана інформація щодо самого автомобіля, його характеристик, функцій, встановленого обладнання. Під час тест-драйву в присутності позивача її чоловік з'ясовував у консультанта з продажу чи є в автомобілі українська мова на панелі приладів, на що отримав відповідь, що такого в автомобілі цієї моделі немає. Незадоволення чи зауважень з цього приводу в позивача не було.

Відповідно до положення ДСТУ 2887-94 «Паковання та маркування. Терміни та визначення» мають добровільний характер щодо застосування і обовязковостійого застосування не вимагається.

Необовязковість ДСТУ 2887-94 прямо визначена ч.2 ст. 23 Закону України «Про стандартизацію» та Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики «Про затвердження Переліку національних стандартів, які в разі добровільного застосування є доказом відповідності продукції вимогам Технічного регламенту з підтвердження відповідності паковання (пакувальних матеріалів) та відходів паковання» № 351 від 10 грудня 2007 року, який відносить ДСТУ 2887-94 до ряду «добровільних» стандартів.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про стандартизацію» визначено, що стандарт - документ, розроблений на основі консенсусу та затверджений уповноваженим органом, що встановлює призначені для загального і багаторазового використання правила, інструкції або характеристики, які стосуються діяльності чи її результатів, включаючи продукцію, процеси або послуги, дотримання яких є необов'язковими.

Відповідно до положень ДСТУ ISO 3779:2012 ідентифікаційний номер колісного транспортного засобу (VIN) - це структурна комбінація символів, які встановив виробник для розпізнавання колісного транспортного засобу. Відтак, визначено, що маркування транспортного засобу здійснюється шляхом встановлення виробником VIN коду та його нанесення на транспортний засіб. Застосування літер інших, ніж латинські даним стандартом не передбачається.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, з урахуванням вищезазначених положень закону та встановлених обставин справи й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні в справі докази й надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов правильного по суті й обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки інформація, яка розміщується на панелі керування автомобіля, придбаного позивачем, не є маркуванням товару в розумінні ч. 3 ст. 26 Закону України «Про засади державної мовної політики» та законодавство не містить вимоги щодо виконання такої інформації державною мовою, що не є недоліком відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ця відсутність маркування на панелі автомобіля державною мовою не впливає на технічні характеристики та якість автомобіля придбаного позивачем.

Такі висновки судів є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

Т.Л. Ізмайлова