справа № 156/318/16-ц
провадження №2/165/478/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - державний нотаріус Іваничівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про часткове визнання недійсним договору дарування від 11.06.2013 року, -

встановив:

28.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Іваничівського районного суду з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - державний нотаріус Іваничівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно в частині права власності на 1/2 житлового будинку, скасування договору дарування житлового будинку в частині права власності на 1/2 житлового будинку та визнання за ним права власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами , що знаходиться в АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 04 жовтня 1975 року він уклав шлюб з ОСОБА_7 і з того часу постійно проживав з дружиною за адресою: АДРЕСА_1 За вказаною адресою офіційно зареєстрований з 27 лютого 1980 року. Дане домогосподарство відносилося до суспільної групи господарств колгоспний двір та станом на 1991 рік у ньому були зареєстровані троє осіб: теща ОСОБА_5, яка була головою домогосподарства, його дружина ОСОБА_8 та він. Таким чином, він був співвласником будинку та набув право власності на 1/3 частки домоволодіння. В 2012 році дружина ОСОБА_8 померла, після чого належну її 1/3 частку у домоволодінні успадкували в рівних частках він та її мати ОСОБА_5, внаслідок чого частка кожного з них збільшилася та становить на даний час 1/2 господарства. Ще в 2011 році він став інвалідом першої групи, яка йому присвоєна довічно, в зв'язку з чим потребував та потребує на даний час стороннього догляду через проблеми із здоров'ям. Після смерті дружини його стало нікому доглядати, тому в 2013 році він був змушений переїхати проживати до сестри ОСОБА_9, яка і на даний час здійснює за ним догляд. 10 червня 2013 року, приблизно через два місяці після переїзду до сестри, він дізнався, що теща ОСОБА_5 оформила право власності на себе на весь будинок, після чого подарувала житловий будинок своєму внукові відповідачу у справі ОСОБА_3 Про оформлення права власності та укладення договору дарування на спірний будинок тещею він не знав, та згоди на вчинення таких дій не давав. Дані обставини змусили його звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 01.07.2016 року (а.с.98) позов задоволено, скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 10 червня 2013 року Реєстраційною службою Іваничівського РУЮ Волинської області, реєстраційний запис № 1238741, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1 в частині права власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; скасовано договір дарування житлового будинку від 11 червня 2013 року, реєстраційний № 861, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 в частині права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь держави по 826 грн. 80 коп. судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 04.08.2016 року (а.с.144, 145) Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 01.07.2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2017 року (а.с.196-199) рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 01.07.2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 04.08.2016 року стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про часткове скасування договору дарування скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 01.07.2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 04.08.2016 року залишено без змін.

25.07.2017 року представник позивача ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про зміну способу захисту порушеного права, в якій просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 11 червня 2013 року, реєстраційний номер 861, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 в частині дарування ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Мотивує тим, що за оспорюваним договором дарування відбулося відчуження (дарування) майна, яке має належати іншій особі (позивачу), тобто відбулося розпорядження чужим майном, що прямо суперечить закону. Зазначає, що правочином порушено право позивача, якому належить на праві власності ? частини будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги в редакції заяви від 25.07.2017 року підтримали з підстав наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечили щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1, мотивуючи тим, що позивачем не наведено норми цивільного права якій не відповідає договір дарування на момент його укладення, а оскільки про існування такого договору позивачу було відомо з 2013 року, то вражають, він пропустив трьохрічний строк звернення до суду, оскільки уточнив свої вимоги, подавши заяву в суд 25.07.2017 року. Просять у задоволенні вимог позивача відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Іваничівського районного суду від 01.07.2016 року, яке набрало законної сили, скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 10 червня 2013 року Реєстраційною службою Іваничівського РУЮ Волинської області, реєстраційний запис № 1238741, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1 в частині права власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Належна позивачу на праві власності частина будинку була без його згоди, як власника, відчужена за договором дарування відповідачем ОСОБА_5, чим порушено право суб'єкта права власності ОСОБА_1, закріплене ст.318 ЦК України на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Обставини встановлені рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 01.07.2016 року, згідно ст. 61 ЦПК України, звільняють позивача від доказування тих обставин на які він покликається у своїх вимогах з вибором способу захисту порушеного цивільного права, вказаному у заяві від 25.07.2017 року, що передбачений ст.16 ЦК України,зокрема визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (ст. ст. 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ст. ст. 1, 2-4, 14, 215 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Вимоги позивача ОСОБА_1, що є співвласником відчуженого без його згоди нерухомого майна, який в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Проаналізувавши надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи наведені вище норми матеріального і процесуального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому суд визнає договір дарування житлового будинку від 11 червня 2013 року, реєстраційний №861, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, в частині дарування 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 недійсним.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки останній звернувся за захистом порушеного права до Іваничівського районного суду 28.04.2016 року, а оспорюваний договір дарування укладався 11.06.2013 року.

Суд також не вирішує питання про стягнення судових витрат по справі, оскільки в цій частині рішення Іваничівського районного суду від 01.07.2016 року залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України, - суд,

вирішив:

Позов задовольнити .

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 11 червня 2013 року, реєстраційний №861, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, в частині дарування 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з ориігналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук