Справа № 363/4862/16-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/2734/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 01.06.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Кашперської Т.Ц., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вишгородської районної державної адміністрації в Київській області про зобовязання виділити земельну ділянку в натурі ( на місцевості ),

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо зобовязання Вишгородської районної державної адміністрації в Київській області виділити йому у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовною площею 3,33 га, із земель КСП «Деснянський» на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, обгрунтованих тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року за ним визнано право на спадкування земельної частки ( паю ), розміром 3,33 га, в умовних кадастрових гектарах в КСП «Деснянський» після смерті матері - ОСОБА_3, відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення судом першої інстанції зазначено, що вирішення вказаних питань до повноважень відповідача - Вишгородської районної державної адміністрації в Київській області не належить.

Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин, Вишгородська районна державна адміністрація Київської області не може бути належним відповідачем у вказаній справі.

Клопотання про залучення належного відповідача уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин до суду не надходило.

Відтак законних підстав зобовязувати Вишгородську районну державну адміністрацію Київської області виділити позивачу у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовною площею 3,33 га, із земель КСП «Деснянський» на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області судом не встановлено.

Отже, протиправних діянь відповідача та порушених прав позивача, які б підлягали захистові, в цій справі судом не встановлено.

В даному випадку, позивач не позбавлений можливості звернутися до головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про виділення йому земельної ділянки з дотриманням вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України, як про це йому розяснено листом головного управління Держгеокадастру у Київській області від 21 листопада 2016 року.

З огляду на наведе, в задоволенні вказаного позову слід відмовити через неналежність відповідача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 27 січня 2015 року, за ОСОБА_2 визнано право на спадкування земельної частки ( паю ), розміром 3,33 га в умовних кадастрових гектарах, в КСП «Деснянський» після смерті його матері ОСОБА_3 ( а.с. 3-7 ).

Відповідачами по справі ОСОБА_2 визначені і зазначені в позові головне управління Держгеокадастру у Київській області та СВК «Деснянський» ( там же ).

З метою отримання у власність земельної ділянки, позивач 21 жовтня 2016 року звернувся із листом до головного управління Держгеокадастру у Київській області у відповідь на який 21 листопада 2016 року йому повідомлено про необхідність надання графічних матеріалів із зазначенням місця розташування бажаної для відведення земельної ділянки згідно вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України ( а.с. 8 ).

Аналогічну, по суті, відповідь 21 листопада 2016 року надала йому Державна служба Укрїни з питань геодезії, картографії та кадастру на його звернення від 21 жовтня 2016 року ( а.с. 9-10 ).

Згідно листа №К7-80/1085 Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 09 грудня 2016 року ОСОБА_2, на його звернення від 05 грудня 2016 року, повідомлено про те, що питання виділення громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення належить до компетенції головного управління Держгеокадастру у Київській області ( а.с. 11-12 ).

Посилаючись на зазначені обставини, 19 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з названим позовом ( а.с. 1-2 ).

Однак, відповідачем по справі зазначив Вишгородську районну державну адміністрацію в Київській області, на яку, як правильно встановлено судом першої інстанції, законом не покладено обовязку надавати такої категоріїї земельну ділянку.

З цього приводу суд, апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити також наступне.

У відповідності до положень п. 24 постанови №7 Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК.

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

За таких обставин, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини та прийшов до висновку про відмову в позові за його необґрунтованістю і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 22, 23, 118, 122, 152 ЗК України, ст.ст. 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

При цьому, ним дана належна оцінка доказів по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Інші твердження апелянта, зокрема, про те, що відповідач не видав правовстановлюючі документи на земельну ділянку, судом не враховане судове рішення по справі №363/4223/14-ц від 16 грудня 2014 року, позивача незаконно відсторонено від права на спадщину, на переконання суду другої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог і не є, у данному разі, правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року у встановлений законом спосіб та особами, уповноваженими на це відповідемсм функціями.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вишгородської районної державної адміністрації в Київській області про зобовязання виділити земельну ділянку в натурі ( на місцевості ) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_4