Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ «Унівесал Банк» звернулося до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 30листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_6 договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Внаслідок порушення позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 грудня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у розмірі 326 984 грн. 94 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Рішення суду від 10 грудня 2009 року не виконано, тіло кредиту повністю не повернуто, у зв'язку з чим продовжується нарахування процентів, що є підставою звернення із даним позовом.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,9 кв. м, житловою площею 38,4 кв. м, що належить ОСОБА_6, шляхом продажу даної квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 915 446 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 54 035 доларів 33 центи США, з яких: 39 271 долар 36 центів США - тіло кредиту, 14 149доларів 36 центів США - проценти, 614 долари 60 центів США - підвищені проценти, у тому числі у рахунок задоволення вимог за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 вересня 2009 року на загальну суму 326 984 грн 95 коп.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2016 року позов ПАТ «Унівесал Банк» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,9 кв. м, житловою площею 38,4 кв. м, що належить ОСОБА_6, шляхом продажу даної квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яку визначить суб'єкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижчою за 915 446 грн, визначених згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 20 січня 2016 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 132 долари 74 центи США , що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 24 березня 2016 року становить 1 252 178 4 коп., з яких: 39 271 долар 36 центів США (1 021 648 грн 36 коп. - тіло кредиту, 8 732 долари 13 центів США (227 167 грн 24 коп.) - проценти, 129 доларів 25 центів США (3 362 грн 45 коп.) - підвищені проценти, у тому числі у рахунок задоволення вимог за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 вересня 2009 року на загальну суму 326 984 грн 95 коп. В іншій частині позовних вимог банку відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 217 ЦПК України відстрочено виконання судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено з резолютивної частини рішення в абзаці третьому визначення грошового еквівалента в національній валюті суми кредитної заборгованості, вираженої в доларах США. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову банку.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 30 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 тис. доларів США.

На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_6 договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Внаслідок порушення позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 грудня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у розмірі 326 984 грн. 94 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Відповідач заявила про необхідність застосування строків позовної давності до вимог банку.

Вирішуючи питання про врахування вказаної заяви відповідача, суди виходили із того, що позивач починаючи з 28 липня 2009 року здійснював щомісячне нарахування процентів за користування кредитними коштами, а з вимогою до суду про стягнення заборгованості, в тому числі й за процентами, звернувся лише 09 липня 2013 року, тому позовні вимоги в частині стягнення 5 417 доларів 23 центи США процентів та 485 доларів 35 центів США підвищених процентів, нарахованих за період з 28 липня 2009 року по 10 липня 2010 року, знаходяться за межами трирічного строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується із висновками судів щодо застосування у спірних правовідносинах положень про позовну давність з огляду на таке.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За положеннями ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 грудня 2009 року, яке набрало законної сили 21 грудня 2009 року, у достроковому порядку стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у розмірі 326 984 грн. 94 коп.

Таким чином, відлік позовної давності за вимогами банку почався із дати набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 грудня 2009 року - 21 грудня 2009 року.

У порушення вимог ст. ст. 214, 215, 316 ЦПК України суди не визначилися із нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили початковий момент перебігу позовної давності та обсяг вимог позивача, щодо заявлення яких пропущено строки давності.

Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

У розумінні норми ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні. Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки незалежним експертом суперечить вимогам статей39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

У справі, яка переглядається, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною, яку визначить суб'єкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижчою за 915 446 грн, визначених згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 20 січня 2016 року, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно визначив початкову ціну для реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів, та вказав про необхідність її визначення й суб'єктом оціночної діяльності у межах виконавчого провадження.

На вказані порушення закону апеляційний суд уваги не звернув.

Щодо доводів касаційної скарги про припинення іпотеки у зв'язку зі смертю боржника, необхідно зазначити таке.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

За змістом ст. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки)). Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після смерті боржника, що не повинна припиняти обов'язок заставодавця (іпотекодавця) з несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт смерті позичальника за кредитним договором за наявності заборгованості у нього за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

З урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик