УхвалА

іменем україни

25 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання кредитних договорів припиненими, стягнення суми; за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_5, на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 7 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у липні 2013 року вона придбала у філії Луганського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), розташованої у м. Первомайську Луганської області, середньострокові казначейські зобов'язання України на пред'явника серії «б» номінальною вартістю 500 доларів США, з датою погашення після 28 листопада 2014 року, у кількості 89 одиниць за номерами з 068290 по 068378 на загальну суму 44 500 доларів США.

25 липня 2013 року між нею та банком було укладено кредитний договір № 61_183, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 210 тис. грн, зі сплатою 16 % річних, строком до 3 грудня 2014 року. 25 липня2013 року на забезпечення зобов'язання завказаним кредитним договором між нею та банком було укладено договір застави цінних паперів, за умовами якого вона як заставодавець передала банку в заставу належні їй казначейські зобов'язання за номерамиз 068290 по 068378, у кількості 89 одиниць на загальну суму 44 500 доларівСША. 26 вересня 2013 року у зв'язку з виведенням частини казначейських зобов'язань за номерами з 068349 по 068378 у кількості 30 одиниць в забезпечення по іншому кредитному договору, між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 61_183 та додатковий договір до договору застави цінних паперів від 25 липня 2013 року.

У вересні 2013 року вона придбала у банку казначейські зобов'язання у кількості 35 одиниць за номерами з 0682220 по 068254 на загальну суму 17 500 доларів США. 27 вересня 2013 року між нею та банком було укладено кредитний договір № 144_183, за умовами якого вона як позичальник отримала кредит у розмірі 233 тис. грн, зі сплатою 16 % річних, на строк до 3 грудня 2014 року. 27 вересня 2013 року на забезпечення зобов'язання за вказаним кредитним договором між нею та банком було укладено договір застави цінних паперів, за умовами якого вона як заставодавець передала банку в заставу належні їй казначейські зобов'язання за номерами з 068220 по 068254 та з 068349 по 068378, у кількості 65 одиниць на загальну суму 32 500 доларів США.

Зазначала про те, що у зв'язку з початком здійснення антитерористичної операції на території Луганської області вона вимушена була тимчасово виїхати з зони бойових дій, унаслідок чого не могла своєчасно виконати взяті на себе зобов'язання за вищевказаними кредитними договорами. Проте 13 листопада 2014 року її представник звернувся до голови правління ПАТ «Державний ощадний банк України» з пропозицією сплатити заборгованість за зазначеними кредитними договорами за рахунок заставного майна, а саме казначейських зобов'язань у кількості 124 одиниць на загальну вартість 62 тис. доларів США, а залишок суми розмістити на депозитному рахунку банку.

15 грудня 2014 року вона отримала лист від банку з повідомленням про призупинення здійснення усіх видів фінансових операцій банком у населених пунктах, які не контролюються українською владою. У зв'язку з відмовою банку у проведенні взаємозаліку, вона змушена була здійснити заходи щодо отримання належного їй заставного майна та отримала у м. Луганську передані нею у заставу казначейські зобов'язання у кількості 124 одиниці. 30 жовтня 2015 року та 2 листопада 2015 року вона звернулася з листами до Луганського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України»та до голови правління ПАТ «Державний ощадний банк України»про здійснення погашення казначейських зобов'язань та зустрічним погашенням кредитних зобов'язань, але відповіді на ці листи вона не отримала.

Позивач вказувала про те, що оскільки строк погашення казначейських зобов'язань спливав 28 листопада 2015 року, то 9 листопада 2015 року її представник звернувся до Харківського обласного відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» з метою погашення належних їй зобов'язань, але у зв'язку з відсутністю валюти в касі відділення банку в достатньому обсязі було прийнято лише 2 казначейських зобов'язання за № 068305, № 068306 та сплачено 1 040 доларів США. 10 листопада 2015 року в цьому ж відділенні банку від її представника прийняли 14 казначейських зобов'язання та сплатили 7 280 доларів США. Проте після виплати зазначених грошових коштів її представника було затримано службою безпеки банку, так як цінні папери віднесено банком до категорії вкрадених. Під тиском працівників служби безпеки банку її представника примусили повернути грошові кошти банку у розмірі 8 320 доларів США, а їй повернули казначейські зобов'язання у кількості 14 одиниць. У зв'язку з проведенням інкасації представники банку не повернули казначейські зобов'язання № 068305, № 068306, про що було складено відповідний акт. 26 листопада 2015 року її представник звернувся до Луганського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», розташованого у м. Сєвєродонецьку, з вимогою про погашення казначейських зобов'язань та сплати коштів, які залишаться після погашення кредитів, однак представники банку відмовились прийняти казначейські зобов'язання. Вважала, що такими діями відповідача порушено її права.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд визнати кредитні договори № 61_183 від 25 липня 2013 року та № 144_83 від 27 вересня 2013 року припиненими, а обов'язки за цими кредитними договорами погашеними. Також, просила стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» 45 574 долари 95 центів США.

У червні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, посилаючись на те, що ОСОБА_4 належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами № 61_183 від 25 липня 2013 року та № 144_83 від 27 вересня 2013 року не виконала, на вимоги не реагувала. Звернути стягнення на предмет застави відповідно до договорів застави цінних паперів від 25 липня 2013 року та від 27 вересня 2013 року неможливо, оскільки сертифікати казначейського зобов'язання, що є предметом застави, набули статусу викрадених, так як у зв'язку з військовими діями та початком 7 квітня 2014 року антитерористичної операції на території Луганської області, приміщення філії Луганського обласного управління банку майно, що в них знаходилось було захоплено невстановленими озброєними особами. З 24 листопада 2014 року на підставі Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 та постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 зупинена діяльність відділень філії банку, які знаходяться на непідконтрольній Україні території.

На момент захоплення філії ПАТ «Державний ощадний банк України», розташованої у м. Первомайську Луганської області, належні ОСОБА_4 сертифікати казначейських зобов'язань, що були предметом застави за договорами застави від 25 липня 2013 року та від 27 вересня 2013 року, знаходились у сховищі цінностей вказаного відділення та обліковувались на позабалансових рахунках відділення, унаслідок чого такі сертифікати набули статусу викрадених через можливість заволодіння відділенням банку невстановленими особами.

26 листопада 2015 року до банку звернувся представник відповідачки з заявою від 24 листопада 2016 року про прийняття 124 сертифікатів казначейських зобов'язань та погашення їх. 9 грудня 2015 року банком було надано відповідь ОСОБА_4 про неможливість погашення казначейських зобов'язань, що були вилучені зі сховища банку невідомим способом, оскільки вони набули статус викрадених.

Отже, відповідачка неналежно виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 61_183 від 25 липня 2013 року, на вимоги не реагувала, унаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту у розмірі 209 226 грн 43 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 16 967 грн 42 коп.; 3 % річних за прострочення сплати кредиту у розмірі 9 406 грн 59 коп.; 3 % річних за прострочення сплати відсотків по кредиту у розмірі 820 грн 56 коп.; інфляційні втрати по простроченому основному зобов'язанню у розмірі 115 226 грн 39 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків по кредиту у розмірі 10 027 грн 84 коп.; та за кредитним договором № 144_183 від 27 вересня 2013 року, а саме заборгованість по кредиту у розмірі 232 147 грн 10 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 18 826 грн 18 коп.; 3 % річних за прострочення сплати кредиту у розмірі 10 437 грн 08 коп.; 3 % річних за прострочення сплати відсотків по кредиту у розмірі 910 грн 45 коп.; інфляційні втрати по простроченому основному зобов'язанню у розмірі 127 849 грн 39 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків по кредиту у розмірі 11 126 грн 38 коп., всього заборгованість за кредитними договорами становить 762 971 грн 81 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитними договорами № 61_183 від 25 липня2013 року та № 144_83 від 27 вересня 2013 року у розмірі 762 971 грн 81 коп.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 липня 2016 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ПАТ «Державний ощадний банк України» об'єднано в одне провадження.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитними договорами № 61_183 від 25 липня 2013 року та № 144_83 від 27 вересня 2013 року у загальному розмірі 762 971 грн 81 коп., яка складається з: заборгованості за кредитним договором № 61_183 від 25 липня 2013 року простроченою з 4 грудня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 209 226 грн 43 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом з 1 серпня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 16 967 грн 42 коп.; 3 % річних за прострочення сплати кредиту з 4 грудня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 9 406 грн 59 коп.; 3 % річних за прострочення сплати відсотків по кредиту з 1 серпня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 820 грн 56 коп.; інфляційні втрати по простроченому основному зобов'язанню з 4 грудня 2014 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 115 226 грн 39 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків по кредиту з 1 серпня 2014 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 10 027 грн 84 коп.; заборгованості за кредитним договором № 144_183 від 27 вересня 2013 року, а саме заборгованість по кредиту з 4 грудня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 232 147 грн 10 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом з 1 серпня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 18 826 грн 18 коп.; 3 % річних за прострочення сплати кредиту з 4 грудня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 10 437 грн 08 коп.; 3 % річних за прострочення сплати відсотків по кредиту з 1 серпня 2014 року по 2 червня 2016 року у розмірі 910 грн 45 коп.; інфляційні втрати по простроченому основному зобов'язанню з 4 грудня 2014 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 127 849 грн 39 коп.; інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків по кредиту з 1 серпня 2014 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 11 126 грн 38 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 7 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено з інших правових підстав. В іншій частині рішення міського суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 з інших правових підстав, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 530, 599 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що посилання ОСОБА_4 на вчинення нею дій щодо погашення заборгованості шляхом звернення до банку з пропозицією про звернення стягнення на предмет застави, а саме погашення цінних паперів, проте банк не вчинив для цього необхідних дій, що позивачка вважала простроченням кредитора, є безпідставними, оскільки на вчинення таких дій у банку не було підстав через відсутність цінних паперів.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про безпідставність доводів ОСОБА_4 щодо наявності зобов'язання банку провести погашення заборгованості позивачки за кредитними договорами шляхом звернення стягнення на предмет застави, так як ні законом, ні умовами договорів застави, такий обов'язок банку не передбачений, а є тільки правом кредитора. Спосіб судового захисту вільно обирає позивач.

Суди дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_4 не заперечується факт прострочення нею виконання зобов'язання за спірними кредитними договорами, унаслідок чого утворилась заборгованість, у розмірі який нею не оспорюється, а, отже, у банку були підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Луганської області від 7 лютого 2017 року залишити без змін.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта