АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5148/2017 Головуючий у І інстанції - Остапчук Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» про стягнення коштів за невикористані відпустки,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Київгаз» про стягнення коштів за невикористані відпустки.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки винесене внаслідок неповного та неправильного встановлення обставин, що мають значення для справи.

В суді апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 79 ч.7 КЗпП України невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Відповідно до ст.. 80 ч.5 КЗпП України забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 05.12.1997 року № 62-К, ОСОБА_2 було прийнято на роботу з 24.12.1997 року на посаду водія другого класу.

Згідно з наказом від 08.08.2014 року №478-П, позивача було звільнено з роботи за ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а саме, за згодою сторін.

На момент звільнення позивачем не була використана відпустка тривалістю 15 днів, про що вказано в наказі про звільнення та повідомлено позивачу в момент підписання наказу, виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку у звґязку зі звільненням.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, при цьому відповідачем надано докази на підтвердження своїх заперечень, відповідно до яких позивачу надавалися щорічні відпустки кожного року та були виплачені кошти за ці періоди .

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем надана довідка від 05.06.2016 року № 121/10-1, відповідно до якої за період з 2011 по 2014 роки позивачу були надані оплачувані щорічні відпустки за відпрацьовані періоди у повному обсязі, а саме за період роботи з 24.12.2010 по 23.12.2011 наказ № 270 від 01.09.2012, за період роботи з 24.12.2011 по 23.12.2012 наказ № 279 від 01.09.2013; наказ № 378 від 01.12.2013 , за період роботи з 24.12.2012 по 23.12.2013 відпустка - наказ № 53 від 15.02.2013; наказ № 280 від 01.09.2013р., за період роботи з 24.12.2013 по 08.08.12.2014 р. наказ № 98 від 01.03.2014р.

11.10.2010р. позивачем отримані відпускні в розмірі 4600 грн., а відпустка перенесена на листопад 2010р. за його заявою.

Кошти отримані позивачем за відпускні підтверджуються наданими відповідачем платіжними дорученнями .

Судом встановлено, що заробітну плату позивач отримував на банківську картку, в тому числі і кошти, які були нараховані за період відпустки.

Отримання вказаних сум, підтверджується також перерахуванням відповідачем коштів на рахунок банку.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведені свої позовні вимоги, а також вимоги апеляційної скарги, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту їїпроголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді :