Номер провадження: 22-ц/785/6012/17
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи Одеської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИЛА:

21 серпня 2015 року ОСОБА_5 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який потім неодноразово уточнювала, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, третя особа Одеська міська рада (т. 1, а.с. 1-3, 160-162, 177-179).

07 червня 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючи через представника - ОСОБА_4, подали до суду зустрічну позовну заяву про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності (т. 1, а.с. 208-212), який був прийнятий судом (т. 1, а.с. 220).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року вище зазначені позови були роз'єднані (т. 2, а.с. 26).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 були задоволені. А саме, суд вирішив визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року її чоловіка - ОСОБА_6, на спадщину - 1/8 частину квартири за АДРЕСА_1 А також, стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі по 640 грн. з кожної (т. 2, а.с. 77-78).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 09 червня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 звернулися до суду з апеляційною скаргою. Зокрема, апелянти вважають, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, не відповідає вимогам цивільного-процесуального законодавства та не ґрунтується на обставинах, даних та доказах, які містяться в матеріалах справи. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції незаконно роз'єднав позови оскільки частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 яка належить ОСОБА_5, а саме 1/8 її частини, є незначною, то питання щодо виплати позивачці компенсації за вказану частку було би доцільним в рамках цього провадження. Тому, апелянти просять скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року (т. 2, а.с. 81-87).

В судовому засіданні представник апелянтів апеляційну скаргу підтримав.

Позивачка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року, залишенню без змін, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, позивачка має право на частину спадщини, а тому задовольнив її позовні вимоги. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне вказати на наступне.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 з 03.09.1992 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.05.1998 року. управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів за № 19-10109 на підставі розпорядження органа приватизації від 22.05.1998 р. № 126102, квартира за № 71, загальною площею 43,2 кв.м., у будинку за АДРЕСА_3, належала на праві приватної сумісної часткової власності ОСОБА_7 (мати ОСОБА_6.) та ОСОБА_7 (сестра ОСОБА_6.) у рівних частках (т.1, а.с. 124).

13.10.2000 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (мати ОСОБА_6.) склала заповіт на ім'я ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (сестра ОСОБА_6.) (т.1, а.с.120).

Мати чоловіка позивача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року (т.1, а.с.113). Відповідно після її смерті відкрилася спадщина на ? частину спірної квартири.

ОСОБА_6, інвалід 2-ї групи, 11.11.2008 року звернувся до Третьої одеської нотаріальної контори з заявою про прийняття після смерті матері - ОСОБА_7 - спадщини - частини квартири за АДРЕСА_6 однак свідоцтво про право на спадщину не отримав, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року (т.1, а.с.7, 14).

Оскільки ОСОБА_6 був інвалідом 2-ї групи, він мав право на обов'язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті його матері. Тобто він мав право на 1/8 частину, а його сестра та спадкоємець за заповітом - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 повинна була успадкувати 3/8 частки квартири за АДРЕСА_4 Крім того ? частина квартири вже їй належала, тобто взагалі її належало 7/8 частин.

18.05.2010 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу, реєстровий номер 424, та зазначила спадкоємцями свого майна: на 1/2 - ОСОБА_8 та на 1/2 - ОСОБА_3; ОСОБА_6 заповідач позбавила права на отримання спадщини.

17 травня 2011 року ОСОБА_6 склав заповіт на ім'я ОСОБА_5 та у цьому заповіті позбавив права на спадщину ОСОБА_7 і ОСОБА_9 (т.1, а.с.9).

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року (т.1, а.с.42).

11.09.2014 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 видане свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 1-1178, та ОСОБА_2 видане свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 1-1183, про право на спадщину за заповітом, - кожній по 7/16 часток квартири, яка складається в цілому з двох кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 43, 2 кв.м., під № 71, у будинку під АДРЕСА_3. Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, склала 7/8 часток зазначеної квартири: 1/2 належала спадкодавцеві ОСОБА_7, 3/8 - матері спадкодавця ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, спадкоємцем якої була її дочка ОСОБА_7, згідно з заповітом, посвідченим державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 13.10.2000 року за реєстровим № 3-2992, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.

Як вказується в ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частку, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частина).

14.03.2014 року ОСОБА_5 звернулася до Четвертої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого чоловіка ОСОБА_6

ОСОБА_5 24.11.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка за заповітом на 2/5 частин домоволодіння під АДРЕСА_5 що належали ОСОБА_6, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на пенсію ОСОБА_6, що була недоотримана спадкодавцем (т.1, а.с.32).

Щодо спадкування частини квартири за АДРЕСА_6 державний нотаріус Четвертої одеської нотаріальної контори постановою від 14.10.2014 року відмовив ОСОБА_5 у видачі свідоцтва, посилаючись на те, що спадкоємцем не надані правовстановлюючі документі на квартиру (т.1, а.с.12).

Щодо посилань представника апелянтів на те, що відповідно до ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо доцільності роз'єднання первинного та зустрічного позовів, оскільки питання щодо припинення частки неможливо вирішити доки за позивачем не буде визнано це право власності в порядку спадкування та зареєстроване у встановленому законом порядку. При цьому відхиляються посилання на можливі зловживання правами з боку позивачки щодо не реєстрації її частки, оскільки слід виходити з наступного. Як роз'яснив ВССУ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Разом з тим виходячи з загальних засад цивільного законодавства у разі не здійснення реєстрації протягом розумного строку зацікавлені особи вправі звернутись до суду з позовом про припинення відповідних прав з використанням механізму аналогії закону. Одночасно колегія суддів звертає увагу позивача, що реалізація її права власності на успадковану частку можлива в повному обсязі лише після державної реєстрації її права в установленому законом порядку.

При цьому відхиляються доводи апеляційної скарги щодо доцільності розгляду позову відповідачів спільно з позовом позивача, оскільки питання про розгляд було вирішено судом першої інстанції з врахуванням наявної у суду дискреції, яка тим не менш враховує спеціальний порядок реєстрації права власності на нерухоме майно. Виходячи з нормального розвитку цивільних правовідносин та з врахуванням презумпції добросовісності учасників слід визнати, що реєстрація права власності за позивачкою є прогнозованою та реальною дією, яка не завадить реалізації стороні відповідача права подачі позову про припинення частки за наявності такої потреби, проте надасть стабільності цивільним відносинам, що існує між сторонами.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін

10.10.2017 року м. Одеса