Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про визнання майна особистою приватною власністю за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог просив визнати за ним право особистої власності на павільйон для роздрібної торгівлі, що розташований по АДРЕСА_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 06 жовтня 2001 року він перебував з відповідачем ОСОБА_7 у шлюбі, хоча з січня 2015 року вони проживають окремо і спільного господарства не ведуть. 15листопада 2002 року йому подаровано квартиру АДРЕСА_2 19 серпня 2005 року він продав вказану квартиру за 110 595 грн. Дізнавшись, що ОСОБА_12 має намір продати павільйон для роздрібної торгівлі, загальною площею 34,9 кв. м, він почав вживати заходів щодо оформлення договору купівлі-продажу. Через декілька тижнів за частину своїх особистих коштів ним придбано павільйон для роздрібної торгівлі, що розташований по АДРЕСА_3. Також за власні кошти, отримані від продажу квартири, він побудував фундамент, зробив ремонт, закупив торгове обладнання. Павільйон, придбаний за його особисті кошти, оформлено на ОСОБА_7 На момент вчинення зазначених правочинів відповідач не мала жодних коштів, не працювала, підприємницькою діяльністю не займалася і перебувала у декретній відпустці.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 06 жовтня 2001 року, який розірвано заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року.

Згідно із договором дарування квартири від 15 листопада 2002 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подарували ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1

19 серпня 2005 року відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_6 продав ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1 за 110 595 грн.

01 жовтня 2005 року між ОСОБА_12. та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_12. продала, а ОСОБА_7 придбала павільйон для роздрібної торгівлі загальною площею 34,9 кв. м, за 2 тис. грн, які продавець отримала до підписання даного договору.

06 листопада 2013 року за договором між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 павільйон для роздрібної торгівлі передано в оренду ОСОБА_8 з правом викупу.

09 жовтня 2015 року ФОП ОСОБА_7 відчужила на користь ФОП ОСОБА_8 павільйон площею 68,8 кв. м, розташований по АДРЕСА_3. Договір зареєстровано на товарній біржі «Подільська».

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів придбання спірного павільйону для роздрібної торгівлі за його особисті кошти.

Із такими висновками судів погодитися не можна.

За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-843цс17 від 24 травня 2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

У порушення вимог ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315 ЦПК України суди не з'ясували всіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Дійшовши висновку про те, що ОСОБА_6 не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що павільйон для роздрібної торгівлі по вул. АДРЕСА_3 був придбаний саме за кошти, отримані ним від продажу квартири АДРЕСА_1, суди не встановили джерела коштів, за які придбано спірну нерухомість; не мотивували висновків про відхилення договору від 19 серпня 2005 року як джерела набуття павільйону з огляду на дату його укладення та вартість відчуженого за ним майна; не дослідили обставин щодо збільшення спірного майна у площі (34,9 кв. м станом на 01 жовтня 2005 року та 68,8 кв. м станом на 09 жовтня 2015 року), що з урахуванням дії положень ст. 62 СК України має істотне значення для вирішення позову про визнання майна особистою власністю одного з подружжя.

Таким чином, висновки судів про недоведеність позову є передчасними, а тому судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П. Штелик