Справа № 2н-404/10
Провадження № 2-с/161/34/17
У Х В А Л А

10 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді -- ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши заяву боржника ОСОБА_3 про скасування судового наказу від 19 березня 2010 року, у справі за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

19 березня 2010 року видано судовий наказ за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_3, яким стягнуто з боржника на користь стягувача заборгованість за кредитним договором в розмірі 23 231,83 грн., а також 116,16 грн. судового збору та 30 грн. витрат на ІТЗ.

27 вересня 2017 року боржник ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою про скасування вказаного судового наказу. Покликалася на те, що статтею 96 ЦПК України чітко визначений перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ. В даному випадку суд видав наказ по вимозі банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, що не передбачено законом. А тому, просила скасувати судовий наказ.

Учасники судового розгляду в судове засідання не зявились.

Представник стягувача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заперечує проти задоволення заяви про скасування судового наказу.

Дослідивши матеріали заяви, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає до задоволення.

Заяву про скасування судового наказу заявник мотивує тим, що він був виданий за відсутності відповідної процесуальної норми у законодавстві.

Дійсно, відповідно до діючої станом на день подачі заяви про скасування судового наказу ч. 1 ст.96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

4-1) заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів.

Тобто, діюча редакція цієї статті не передбачає можливості видачі судового наказу за заявою банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, станом на день видачі судового наказу 19 березня 2010 року ч. 1 ст.96 ЦПК України діяла в іншій редакції. А саме, «Судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі;

2) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати;

3) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника».

Таким чином, стаття 96 ЦПК України, станом на день видачі судового наказу передбачала можливість видачі судового наказу за вимогою, яка грунтується на правочині, вчиненному в письмовій формі, яким є кредитний договір.

За таких обставин суд не вбачає обставин, які б свідчили про порушення вимог законодавства при видачі судового наказу та були би підставою для скасування судового наказу.

Згідно п.1 ч.8 ст.105-1 ЦПК України за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право залишити заяву про скасування судового наказу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 96, 105-1 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву боржника ОСОБА_3 про скасування судового наказу від 19 березня 2010 року, у справі за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду Плахтій І.Б.