У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Маляренка А.В.,
Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що 13 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк») таОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 700002164, за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 37 531,69 доларів США зі сплатою процентів за весь час користування кредитом в розмірі 13 % річних, з кінцевим терміном повернення 14 листопада 2014 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 14 травня 2012 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 584 415,76 грн, в тому числі за тілом кредиту 265 314,64 грн, зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 111 512,95 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 207 588,17 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_6 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про його задоволення. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 584 415,76 грн, а саме: за кредитом 265 314,64 грн; за процентами 111 512,95 грн; пені 207 588,17 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3219,00 грн. В іншій частині, що стосується відмови у задоволенні позову до ОСОБА_7 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з доведеності позивачем позовних вимог, зокрема, неналежного виконання відповідачем ОСОБА_6 умов кредитного договору в частині повернення кредитних коштів.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Судами установлено, що 13 листопада 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 700002164, за умовами якого відповідач отримав кредит на придбання транспортного засобу Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, в сумі 37 531,69 доларів США з кінцевим терміном повернення 14 листопада 2014 року. Процентна ставка встановлена в розмірі 13 % річних, комісійна винагорода за перерахування коштів продавцю та страховику - 1 876,40 грн. Сума першочергового внеску зазначена - 31 110 грн (а.с. 5-12).

Відповідно до п. 2.8 договору платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до договору та його невід'ємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим договором. У разі сплати у валюті кредиту - 13 числа календарної дати, що передує черговій даті погашення кредиту, визначеній додатком № 1 до договору, у еквівалентній сумі розрахованій у порядку та на умовах визначених цим договором.

Відповідно до розрахунків позивача, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, остання допустила заборгованість, яка станом на 14 травня 2012 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 584 415,76 грн, в тому числі за тілом кредиту 265 314,64 грн, зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 111 512,95 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 207 588,17 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У квітні 2016 року відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с. 241, т. 1).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судами установлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. 2.8) позичальник зобов'язана здійснювати повернення кредиту щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, зокрема, у разі сплати у валюті кредиту - 7 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 498 доларів США; у разі погашення кредиту у національній валюті таке погашення має здійснюватись не пізніше 6 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, належним чином не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не звернув належної уваги на заяву відповідача щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності (а.с. 241, т. 1), не перевірено коли саме позивачеві стало відомо про його порушене право, з огляду на те, що сплата позичальником коштів в рахунок повернення кредиту відбувається відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 10-11, т. 1) кожного місяця окремо.

Надаючи перевагу доводам позивача з приводу заявлених вимог перед доводами відповідача, суд першої інстанції у мотивувальній частині судового рішення не зазначив чим саме підтверджуються позовні вимоги, взявши до уваги лише розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

Апеляційному суду при новому розгляді необхідно врахувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2017 року № 6-1996цс16, та звернути увагу на вимогу про дострокове повернення кредиту від 22 червня 2012 року № 42102-102-б/б (а.с. 17-18, т.1).

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
А.В. Маляренко
Г.І. Мостова