Номер провадження: 22-ц/785/3881/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області, головного управління Національної поліції в Одеській області, західно-чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства Котовського СВ УМВС України в Одеській області, Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області та Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальстваза апеляційними скаргами ОСОБА_4 та прокуратури Одеської області на рішення Балтського районного суду Одеської обалсті від 22 лютого 2017 року,

встановила:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 10 квітня 2013 р. в с. Коси Котовського району Одеської області на його земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності відповідно до державного акта слідчими Котовського МВ, прокурором Котовської міжрайонної прокуратури та рибінспекторами були проведені слідчі дії, складені адміністративні протоколи, в результаті чого у нього вилучено 3 рибацькі сітки та 96 кг. риби товстолоба.

11 квітня 2013 р. слідчим Котовського СВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_5 у відношенні нього було внесено відомості в ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

11 квітня 2013 р. заступником Котовського міжрайонного прокурора Кузнєцовим С.В. у відношенні нього було внесено відомості в ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

24 квітня 2013 р. слідчим Котовського СВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_3 по відношенню до нього в ЄРДР внесено відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

За час досудового слідства, ОСОБА_4 неодноразово викликався для дачі показів до слідчого Котовського РВ та доводив про те, що він не скоював жодного злочину, який йому інкримінували, та надавав слідчому необхідні докази того, що він взагалі не може нести будь-яку відповідальність за інкриміновані йому злочини, тому що він був орендарем, орендував водойму і мав право як орендар, виловлювати запущену та вирощену ним рибу, але ні слідчий, ні процесуальний керівник на надані ним покази та докази не реагували зовсім, а всупереч усьому 14 червня 2013 р. йому повідомили про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249 та ч. 2 ст. 342 КК України, які він не скоював.

За час проведення досудового слідства, він через нервовий стрес, знаходився на лікуванні у Котовській міській лікарні.

Починаючи з 29 серпня 2013 р. і по 20 січня 2014 р. в Котовському міськрайсуді Одеської області проводилися судові засідання по його кримінальній справі.

20 січня 2014 р. вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області його було виправдано у скоєнні злочинів за ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249 КК України, а за ч. 2 ст. 342 КК України було засуджено до призначено покарання у виді штрафу у розмірі 120 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2014 р. вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.14 р. відносно ОСОБА_4 в частині засудження за ч. 2 ст. 342 КК України - скасовано, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України за відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу злочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06 листопада 2014 р. ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2014 р. було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження щодо нього у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2015 р. скасовано вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 січня 2014 р. відносно ОСОБА_4 в частині його засудження за ч. 2 ст. 342 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу вказаного кримінального правопорушення.

Починаючи з 11 квітня 2013 р. і до винесення ухвали апеляційним судом Одеської, позивач був вимушений залишати роботу, свої справи та вчасно являтися на виклики до слідчого Котовського РВ, ходити на судові засідання до суду м. Котовська, виїздити на судові засідання до Вищого спеціалізованого суду України та до Одеського апеляційного суду Одеської області, щоб довести про те, що він жодного злочину не скоював.

У звязку з перебуванням під слідством, позивачу була нанесена величезна моральна шкода, оскільки: у відношенні нього було внесено до ЄРДР три повідомлення про скоєні злочини, проводилися обшуки на базі в с. Коси, були складені протоколи про адміністративні правопорушення, увесь цей час він був вимушений доводити своїм родичам, односельчанам та знайомим про те, що він не скоював жодного з злочинів, а на законних підставах займався підприємницькою діяльністю та вирощував і виловлював рибу.

ОСОБА_4 неодноразово знаходився на лікуванні.

З врахуванням вищевказаних обставин, позивач вважав, що саме через незаконні та злочинні дії з боку правоохоронних органів йому була нанесена моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 200 000 грн.

Крім того, ОСОБА_4 просив стягнути судові витрати по даній справі.

В судовому засіданні:

- представник позивача позов підтримав і просив задовольнити його в повному обсязі;

- представник Державної казначейської служби України на виклики суду не з`явився;

- представник прокуратури Одеської області прокурор Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_6, що діяла за дорученням, позов визнала частково;

- представник головного управління Національної поліції в Одеській області в судове засідання не з`явився;

- представник західно-чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в судове засідання не з`явився.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області, головного управління Національної поліції в Одеській області, західно-чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства Котовського СВ УМВС України в Одеській області, Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області та західно-чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 76 800 грн. моральної шкоди, витрати за проїзд в сумі 2527,26 грн., витрати за проведення судової психологічної експертизи у сумі 3548,16 грн., витрати за надання адвокатом правової допомоги по кримінальній справі у сумі 25000 грн., витрати за надання адвокатом правової допомоги у цивільній справі у сумі 5000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати віднесені на рахунок держави.

В апеляційній скарзі прокуратура Одеської областіпросить рішення Балтського районного суду Одеської області в частині стягнення моральної шкоди - змінити, зменшивши суму відшкодування, в іншій частині відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4просить рішення Балтського районного суду Одеської області в частині стягнення но користь ОСОБА_4 моральної шкоди у сумі 76 800 грн. скасувати, стягнувши з відповідного рахунку Державного бюджету України на користь позивача 200 000 грн., посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи частково вищевказані позовні вимоги, суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 1176 ЦК України, правильно виходив з наступного.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 16 травня 2013 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 ч. 1 КК України (а.с. 252).

14 червня 2013 року йому було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 249 ч. 1 та ч. 2 і ст. 342 ч. 2 КК України (а.с. 253-254).

15 серпня 2013 р. позивачу було пред`явлено обвинувачення за ст. 249 ч. 1 та ч. 2 і ст. 342 ч. 2 КК України (а.с. 258-259).

20 січня 2014 р. вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області, ОСОБА_4 його було виправдано у скоєнні злочинів за ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249 КК України, а за ч. 2 ст. 342 КК України було засуджено до призначено покарання у виді штрафу у розмірі 120 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (а.с. 13-14).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2014 р. вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 січня 2014 р. відносно ОСОБА_4 в частині засудження за ч. 2 ст. 342 КК України - скасовано, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України за відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу злочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06 листопада 2014 р. ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2014 р. було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження щодо нього у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2015 р. скасовано вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 січня 2014 р. відносно ОСОБА_4 в частині його засудження за ч. 2 ст. 342 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу вказаного кримінального правопорушення (а.с. 15-18).

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Таким чином, згідно з вимогами закону підлягає відшкодуванню моральна шкода, причинена позивачу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тобто з моменту пред`явлення обвинувачення до моменту закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення.

В силу ст. 1176 ЦК України, підлягає відшкодуванню зокрема шкода, завдана внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 14 ст. 3 КПК України, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності йому була причинена моральна шкода, яка виразилась в переживаннях з приводу можливого засудження, порушення його нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиллях для організації свого життя.

Разом з тим, позивачем не доведений причинний зв`язок між притягненням його до кримінальної відповідальності та його станом здоров`я.

З врахуванням зазначеного вище, грошова сума у розмірі 76800 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду.

В період розгляду справи, позивачем понесені судові витрати, які підтверджуються відповідними доказами (а.с. 19-28, 160, 162).

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що сторони в повному обсязі не довели ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, прокуратури Одеської області - відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області, головного управління Національної поліції в Одеській області, західно-чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства Котовського СВ УМВС України в Одеській області, Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області та західно-чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_2