УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Карпенко С.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Добропільського районного суду Донецької області від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року Державна іпотечна установа звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 14 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Камбіо», яке є правонаступником ТОВ «УКБ «Камбіо», та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит № 928И/01-2012, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 200 000 грн строком погашення до 14 вересня 2027 року зі сплатою 15 % річних за користування кредитом. Згідно із п.п. 2.5.1 та 2.6 зазначеного договору щомісяця до 10 числа кожного місяця відповідач мав здійснювати погашення кредиту та сплачувати нарахування відсотків за кредитом.

За договорами поруки б/н від 14 вересня 2012 року, укладеними між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 кожен із поручителів зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно з боржником за невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором про іпотечний кредит.

08 листопада 2012 року між ПАТ «Банк Камбіо» та Державною іпотечною установою було укладено договір про відступлення права вимоги № 944/12, згідно з яким банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит між банком та ОСОБА_4 та договорами поруки від 14 вересня 2012 року, укладеними між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6

Відповідач не виконав умови договору про іпотечний кредит, що підтверджено наданими позивачем довідками про заборгованість та про рух коштів за кредитом.

Виходячи з наведеного, Державна іпотечна установа просила стягнути заборгованість за договором іпотечного кредиту в сумі 164 122, 04 грн, з яких 160 000, 04 грн основного боргу, 3 911, 93 грн прострочених відсотків за кредит та 210, 64 грн інфляційних витрат.

Рішенням Добропільського районного Донецької області від 25 січня 2017 року позов задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з ОСОБА_4 та ОСОБА_7, з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 164 122, 04 грн, з яких 160 000, 04 грн основного боргу, 3 911, 93 грн прострочених відсотків за кредит та 210, 64 грн інфляційних витрат.

Стягнуто на відшкодування судових витрат з оплати судового збору на користь позивача по 615, 45 грн з кожного відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2017 року рішення Добропільського районного Донецької області від 25 січня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит щодо щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним, що є підставою для дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та інфляційних витрат.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_4 та заперечення на неї Державної іпотечної установи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер правовідносин між сторонами та обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 всупереч вимог ст.ст. 626, 629, 631, 1050, 1054 ЦК України порушив зобов'язання за договором про іпотечний кредит щодо щомісячного погашення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним.

Посилання у касаційної скарзі на те, що позивачем не доведено факту невиконання договору про іпотечний кредит спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких станом на момент відступлення вимоги заборгованість відповідача склала 198 888, 89 грн та підтверджуються довідкою ПАТ «Банк Камбіо» від 08 листопада 2012 року і випискою з особового рахунку ОСОБА_4 з 01 вересня 2012 року по 08 листопада 2012 року. Відповідачем після звернення до суду були сплачені платежі в рахунок погашення заборгованості, за рахунок яких було погашено суму прострочених відсотків за користування кредитом, нарахованих після 17 лютого 2016 року (остання дата розрахунку заборгованості).

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач із поважних причин не був присутній під час судового засідання в суді апеляційної інстанції спростовуються матеріалами справи, оскільки апеляційний суд відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки останній повторно не з'явився у судове засідання апеляційного суду і не надав підтверджуючих документів, якими обґрунтовував причини неявки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до незгоди заявників з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Добропільського районного суду Донецької області від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

С.О. Карпенко

М.Є. Червинська