У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шеремет А.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду від 24 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кузнецовського міського суду від 24 квітня 2017 року зазначений позов задоволено: шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та зареєстрований 2 серпня 2014 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції в Рівненській області, актовий запис № 151, розірвано.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень, щомісячно, починаючи з 30 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 та в прибуток держави по 640 гривень судового збору.

На рішення суду в частині стягнення аліментів ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про невідповідність обставинам справи твердження позивача про те, що він одержує доходи, працюючи на різних роботах на замовлення. На час спірних відносин він не працює, перебуваючи на утриманні свої батьків.

Посилався на принцип рівності обов'язків сторін при утриманні дитини та порушення судом вимог ст. 60 ЦПК України щодо подання позивачем доказів про його доходи і можливості сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, а також з чого складаються і чим підтверджуються її щомісячні витрати на сина.

На його думку, при визначенні розміру аліментів суд не врахував положень ст. 182 СК України і розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Залишено без уваги і та обставина, що він не працевлаштований, що стверджується копією трудової книжки. Також має на утриманні непрацездатних батьків, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини лише в розмірі 500 гривень кожного місяця.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів на утримання дитини із 1 000 гривень до 500 гривень щомісячно.

В решті рішення Кузнецовського міського суду від 24 квітня 2017 року не оскаржувалося.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки відповідач в силу своїх законних батьківських обов'язків повинен брати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Оскільки платник аліментів не має постійного місця роботи та регулярного заробітку, тому аліменти присуджено в твердій грошовій сумі, розмір яких визначено у 1 000 гривень.

Матеріалами справи встановлено, що від шлюбних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 12 листопада 2015 року народився ОСОБА_4, що сторонами не оспорюється і стверджується відповідним свідоцтвом серії І-ГЮ №244424 (а.с. 7).

Починаючи з травня 2016 року, вони проживають окремо, де ведуть відокремлений побут і займаються роздільним господарством. Дитина мешкає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1.)стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2.)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3.)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4.)інші обставини, що мають істотне значення.

На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абз. третьому п. 7 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Норми ст.ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може призначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Повно і правильно зясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд попередньої інстанції обґрунтовано зменшив розмір аліментів, який вимагала стягнути з відповідача ОСОБА_3, визначивши його у 1 000 гривень щомісяця.

Доводи апеляційної скарги про неможливість сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття у розмірі, визначеному судом, спростовуються тим, що ОСОБА_1 є молодим, фізично розвинутим чоловіком, не має інших утриманців, що не лише не перешкоджає його працевлаштуванню, а навпаки створює належні умови для виконання свого батьківського обовязку з участі в утриманні дитини.

Не можна погодитися і з тим, що судом залишено без уваги обставини, які він повинен був з'ясувати згідно із ст. 182 СК України. Так, дані обставини належним чином перевірено судом, висновки про що відображені в оскаржуваному рішенні.

Твердження автора скарги про утримання ним матері, яка є непрацездатною і перебуває на пенсії, не заслуговують на увагу, адже не стверджені жодними доказами у справі.

Так, відповідно до ст.ст. 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, що полягало у неповному з'ясуванні тих обставин, що позивач несе такі ж самі витрати на утримання дитини, а також хибну оцінку доказів у справі, то з ними колегія суддів також не може погодитися.

Так, згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки будь-яких доказів про існування таких фактів, що потягли би помилкове вирішення сімейно-правового спору, відповідачем надано не було, а апеляційним судом не було здобуто, тому доводи автора скарги про недодержання судом процесуально-правових норм не ґрунтуються на матеріалах справи і розцінюються як припущення.

Забезпечення дитини можливістю здійснення її прав, максимально можливе урахування інтересів дитини при регулюванні сімейних відносин, а також справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пунктів 7-9 ст. 7 СК України є одними із загальних засад сімейних відносин.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому покликання особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність судового захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача та малолітньої дитини, колегією суддів не беруться до уваги.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Кузнецовського міського суду від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: