Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

ЛеванчукаА.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з сином, визначення порядку та способу участі батька у вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 11 березня 2000 року по 20 грудня

2010 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ОСОБА_6). ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_7.

На момент пред'явлення позову позивач вважав себе батьком трьох дітей. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 травня

2016 року було встановлено біологічне батьківство ОСОБА_8 відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зазначав, що після розірвання шлюбу сторони проживали разом у будинку позивача, але в подальшому, за спільною згодою, відповідач разом із дітьми переїхала проживати до квартири АДРЕСА_1.

Вказував, що впродовж тривалого часу він безперешкодно спілкувався з дітьми, відвідував їх за місцем проживання, приймав участь у їх вихованні, надавав кошти на утримання, вітав дітей зі святами та днями народження.

З травня 2015 року відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, вивезла на все літо на оздоровлення та відмовилась повідомляти місцезнаходження, на звернення надати можливість спілкування та побачення з сином відмовляє.

Ураховуючи наведене, позивач просив суд зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні та визначити спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення часу періодичних побачень у другий і четвертий четвер кожного місяця з 16 год. до 20 год., кожну першу та третю неділю кожного місяця з 13 год. до 19 год. без присутності матері з можливістю відвідування місця проживання батька, проведення спільного відпочинку з дитиною в літній період протягом часу до двох тижнів щороку, з правом виїзду до місця відпочинку на території України за попередньою домовленістю з матір'ю дитини.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 4 жовтня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 6 липня 2017 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у вихованні сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та у спілкуванні з ним. Визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в таких видах:

1) періодичні побачення з сином у другий і четвертий четвер кожного місяця з 16 год. до 20 год.; 2) відвідування сином місця проживання батька без присутності матері у першу та третю неділю кожного місяця з 13 год. 19 год.; 3) спільний відпочинок у літній період батька з сином з метою його оздоровлення в зонах відпочинку в межах України протягом двох тижнів щороку за попередньою домовленістю з матір'ю дитини.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із доведеності позивачем того, що відповідачем чиняться перешкоди у вихованні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та спілкуванні з ним.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Установлено, що з 11 березня 2000 року по 20 грудня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу сторони проживали разом у будинку позивача, але в подальшому, за спільною згодою, відповідачка разом з дітьми переїхала проживати до квартири АДРЕСА_1.

За нотаріально посвідченим шлюбним договором від 29 вересня

2010 року сторони врегулювали майнові питання.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 травня

2016 року було встановлено біологічне батьківство ОСОБА_8 відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на вчинення перешкод зі сторони відповідача у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ст. 150 СК України).

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

За змістом частин 4 - 6 ст. 19 СК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Установлено, що позивач ОСОБА_3 має постійну роботу і заробіток, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно.

З акту обстеження умов проживання, складеного 3 листопада 2015 року Службою у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, вбачається, що проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 з висновком про те, що для дітей створені належні умови для проживання, а батько хоче брати участь у вихованні дітей. В цьому ж акті зазначено, що такий складений з метою вирішення питання про встановлення графіку спілкування з дітьми.

З листа Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 2 вересня 2016 року вбачається, що орган опіки та піклування повідомив, що обидва питання (усунення перешкод

ОСОБА_3 у спілкуванні з дітьми, визначення порядку та способу участі у вихованні дітей та питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3) винесені на розгляд під час наступного засідання комісії.

З наявного в матеріалах справи висновку Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві від 12 жовтня 2016 року вбачається, що орган опіки та піклування прийшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 51-52 т. 1).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2017 року скасовано рішення Подільського районного суду міста Києва від 6 березня 2017 року, яким ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Суд дійшов висновку, що позивачем дотримані положення ст. ст. 158, 159 СК України, доведено факт звернення останнього до органу опіки та піклування за вирішенням питання про встановлення графіку спілкування з дітьми та розгляд цього питання одночасно із питанням позбавлення батьківських прав та звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів із заявами про створення йому перешкод у спілкуванні з дітьми.

Разом із тим, вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення вимог щодо визначення порядку та способу участі батька у вихованні дитини, суди в супереч частин 7, 8 ст. 7, статей 10, 19, 158, 159 СК України не витребували і не дослідили висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються саме цієї справи; не встановили, чи належним чином ураховуються та, чи найкращим чином забезпечуються при цьому інтереси дитини.

Заява Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 2 вересня 2016 року про те, що при вирішенні спірного питання рішення має бути ухвалено в інтересах дитини, не може вважатися висновком, який складений належним органом та у відповідності до вимог чинного законодавства в розумінні ст.19 СК України.

Поза увагою суду залишився той факт, що спір, який виник між сторонами взагалі не може бути вирішений за відсутності належного висновку органу опіки та піклування.

Викладене свідчить, що суди в порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України неправильно застосували норми матеріального права, фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, тому ухвалені у справі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич А.О. Леванчук І.М. Фаловська