Справа № 341/969/14-ц
Провадження № 22-ц/779/963/2017
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Максюти І.О.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Галицька міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 25 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі.

ОСОБА_3 у червні 2014 року подала в суд зустрічний позов до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Галицька міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою Галицького районного суду від 5 червня 2014 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Галицького районного суду від 9 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Поділено нерухоме майно, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частині будинковолодіння по АДРЕСА_1 та складається із: житлового будинку загальною площею 62,2 кв.м, сараю площею 20,7 кв. м, стодоли площею 13,7 кв.м, гаража площею 21,6 кв.м, криниці, огорожі, відповідно до другого варіанту поділу, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи від 24 червня 2014 року № 034/БЗ-14. Також виділено кожній із сторін по 314,20 кв.м земельної ділянки, у спільному користуванні залишено 11,6 кв.м земельної ділянки.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині виділення ОСОБА_2 господарської споруди - стодоли літ. «В» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року рішення Галицького районного суду від 9 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 липня 2015 року в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині вказані рішення залишені без змін.

Рішенням Галицького районного суду від 25 квітня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 640,0 кв.м (0,0640 га) для будівництва та обслуговування жилих і господарських споруд будинковолодіння АДРЕСА_1.

Зокрема, виділено в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 312,77 кв.м (зазначену на план-схемі додатку до висновку експерта № 024/БТ-16 від 22 червня 2016 року оранжевим кольором) з такими розмірами: від т.1 до т.2 довжиною сторони = 16,71 мп., від т.2 до т.3 довжиною сторони = 3,85 мп., від т.3 до т.4 довжиною сторони = 0,40 мп., від т.4 до т.5 довжиною сторони = 4,78 мп., від т.5 до т.17 довжиною сторони = 1,50 мп., від т.17 до т.6 довжиною сторони = 7,56 мп., від т. 6 до т.7 довжиною сторони = 4,15 мп., від т.7 до т.8 довжиною сторонни = 15,20 мп., від т.8 до т.9 довжиною сторони = 11,25 мп., від т.9 до т.12 довжиною сторони = 3,30 мп., від т.12 до т.13 довжиною сторонни = 3,50 мп., від т.13 до т.14 довжиною сторони = 0,60 мп., від т.14 до т.15 довжиною сторони =5,12 мп.,від т.15 до т.16 довжиною сторони = 22,02 мп., від т.16 до т.17 довжиною сторони = 29,60 мп.

ОСОБА_2 в користування виділено земельну ділянку площею 312,77 кв.м. (зазначену на план-схемі додатку до висновку експерта № 024/БТ-16 від 22 червня 2016 року зеленим кольором) з такими розмірами: від т.20 до т.21 довжиною сторони = 4,40 мп., від т.21 до т.14 довжиною сторони = 23,88 мп., від т.14 до т.13 довжиною сторони = 0,60 мп., від т.13 до т.12 довжиною сторони = 3,50 мп., від т.12 до т.11 довжиною сторони = 1,50 мп., від т.11 до т.10 довжиною сторони = 3,30 мп., від т.10 до т. 9 довжиною сторони = 1,50 мп., від т. 9 до т.8 довжиною сторони = 11,25 мп., від т.8 до т.7 довжиною сторони = 15,20 мп., від т.7 до т.6 довжиною сторони = 4,15 мп., від т.6 до т.17 довжиною сторони = 7,56 мп., від т.17 до т.18 довжиною сторони = 1,50 мп., від т.18 до т.19 довжиною сторони = 2,10 мп., від т.19 до т.20 довжиною сторони = 10,13 мп.

У спільному користуванні сторін залишено земельну ділянку площею 14,46 кв.м. (відповідно до додатку висновку експерта зазначену жовтим кольором ) враховуючи їх ідеальні частини по 7,23 кв.м.

Також у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано 2 земельні ділянки з такими розмірами по периметру (жовтий колір План-схема додатку до висновку) загальною площею 9,51 кв.м - від т. 2 до т.20 довжиною сторони 1,00 мп., від т.20 до т.19 довжиною сторони 10,13 мп., від т.19 до т.18 довжиною сторони 2,10 мп., від т.18 до т.17 довжиною сторони 1,50 мп., від т.17 до т.5 довжиною сторони 1,50 мп., від т.5 до т.4 довжиною сторони 4,78 мп., від т.4 до т.3 довжиною сторони 0,40 мп., від т.3 до т.2 довжиною сторони 3,85 мп. та площею 4,95 кв.м - від т. 12 до т. 9 довжиною сторони = 3,30 мп., від т. 9 до т.10 довжиною сторони = 1,50 мп., від т.10 до т.11 довжиною сторони = 3,30 мп., від т.11 до т.12 довжиною сторони = 1,50 мп.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Подаючи зустрічний позов ОСОБА_3 просила встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0617 га. Саме така площа земельної ділянка закріплена за будинковолодінням, що підтверджується земельно-обліковими документами Галицької міської ради. В ході розгляду справи заяв про збільшення розміру чи уточнення позовних вимог позивач не подавала. Однак, місцевий суд ухвалив рішення щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,0640 га, тим самим вийшовши за межі позовних вимог. Крім того, збільшивши площу земельної ділянки, суд фактично перейняв повноваження органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землею.

Також вказує, що судом не враховано висновків та мотивів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, з яких частково скасовано попередні судові рішення,що відповідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи. Зокрема, щодо необхідності встановлення на підставі яких рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування ОСОБА_4 надано право користування земельною ділянкою, в якому розмірі та чи перейшло до сторін право користування нею.

Безпідставно, на думку апелянта, районним судом призначено по справі додаткову будівельно-технічну експертизу. При цьому всупереч вимогам ст. 150 ЦПК України в ухвалі Галицького районного суду від 22 березня 2016 року не вказано, в чому саме полягає неповнота або неясність висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 червня 2014 року №023/Б3-14. Разом з тим, провівши додаткову експертизу, експертом запропоновано третій варіант встановлення порядку користування земельної ділянки, який суперечить визначеним основною експертизою варіантам. Так, у додаткому висновку експертом змінено як конфігурацію земельних ділянок, що виділені двом власникам, так і конфігурацію земельної ділянки, яка залишилась у спільному користуванні. Дану обставину експерт підтвердив, будучи допитаним у засіданні суду першої інстанції. Крім того, вказаний висновок суперечить іншим матаріалам справи. Зокрема, експертом не враховано, що право власності на одне й теж саме нерухоме майно (стодолу) зареєстовано за двома власниками, що підтверджується матеріалами цивільної справи, яка була в розпорядженні експерта.

Необгрунтованим є і висновок місцевого суду про те, що стодола є самочинно зведеною спорудою. При цьому не враховано, що право власності на вказане майно на сьогоднішній день зареєстровано за ним, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру права власності на нерухоме майно. Крім того, посилання позивача щодо припинення права власності на стодолу у зв'язку з її руйнуванням не заслуговують на увагу. Так, ним було зруйновано тільки дощату частину стодоли, яка в подальшому відновлена, а фундамент був збережений. В той же час, відповідно до ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його повного знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до Державного реєстру.

З цих підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представники ОСОБА_3 доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник Галицької міської ради в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що набувши право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, сторони відповідно набули право користування земельною ділянкою площею 640,0 кв.м. При цьому встановлюючи порядок користування вказаною ділянкою місцевим судом враховано висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи №024/БТ-16 від 22 червня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як правильно встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі рішення Галицького районного суду від 8 липня 2013 року належить на праві власності по 1/2 частині будинковолодіння АДРЕСА_1. Зі змісту рішення вбачається, що право власності це нерухоме майно визнано за ними в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, батька ОСОБА_3 та дідуся ОСОБА_2 (а.с. 42-44 т.1).

В подальшому рішенням Галицького районного суду від 9 жовтня 2014 року між сторонами проведено реальний розподіл цього будинковолодіння. Зокрема, ОСОБА_2 виділено у власність приміщення, яке складається із: кухні площею 11,70 кв.м (літ.1-3); житлової кімнати площею 14,4 кв. м, вартістю 33 846,10 грн. З господарських споруд: гараж літ. «Г»; стодолу літ. «В»; криницю літ. «N1», 1/2 частину огорожі літ. «N2». У власність ОСОБА_3 виділено такі приміщення: підвал площею 3,6 кв.м, вартістю 1 180,63 грн літ. «І»; веранду площею 6,0 кв.м, вартістю 4 121,46 грн літ «ІІ»; комору площею 3,7 кв.м літ. 1-1; коридор площею 5,6 кв.м літ.1-2; житлову кімнату площею 17,2 кв.м, вартістю 34 364,81 грн літ. 1-5. З господарських споруд останній виділено: сарай літ. «Б»; 1/2 частину огорожі літ. «N2» (а.с.91-92, 107 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині виділу у власність ОСОБА_2 господарської споруди - стодоли літ. «В» скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 220-221 т.1). При цьому колегією суддів встановлено, що на час проведення судової будівельно-технічної експертизи ця господарська споруда, в тому числі і її фундамент, зруйновані ОСОБА_4, чого останній не заперечував.

Відтак, посилання апелянта в скарзі на те, що ця господарська споруда не була зруйнована, та що він є законним її власником не заслуговує на увагу.

Більше того, наведена обставина не потребує доказування, оскільки, як вбачається зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року (а.с.244-246 т.1) касаційна інстанція погодилася з висновком апеляційного суду Івано-Франківської області в рішенні від 8 липня 2015 року щодо обґрунтованої відмови ОСОБА_2 у виділі цієї господарської споруди - стодоли (літера «В»), зважаючи на її відсутність, та зазначено щодо можливості використання ним матеріалів після її розбирання. В цій частині рішення апеляційної інстанції не було скасовано.

З'ясовано, що рішенням виконавчого комітету Галицької міської ради №1 від 21 січня 1958 року ОСОБА_4 виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво по АДРЕСА_1 площею 600 кв.м. Також зобов'язано забудівника одержати всю технічну документацію на право забудови цієї ділянки (а.с.21 т.2). 17 квітня 1958 року складено відповідний акт відводу земельної ділянки (а.с.19 т.2).

В той же час, як підтверджується планом присадибної ділянки від 5 вересня 1976 року, інвентаризаційний №16, у фактичному користуванні ОСОБА_4 перебувала земельна ділянка площею 1015 кв.м., з яких 148 кв.м - під житловими і нежитловими будівлями, 250 кв.м -двір, 286 кв.м - під фруктовим садом та 331 кв.м. під городом та лишок 415 кв.м. При цьому дані щодо самовільного захоплення землі відсутні (а.с.25 т.1).

Зі змісту рішення Галицької міської ради № 53 від 15 травня 1980 року вбачається, що за згодою батька ОСОБА_6 за рахунок його присадибної ділянки по АДРЕСА_1, ОСОБА_7 для будівництва одноповерхового індивідуального житлового будинку виділено земельну ділянку площею 300 кв.м (а.с. 26 т.2). На підставі цього рішення представником техбюро районної архітектури ОСОБА_8 5 червня 1980 року складено акт про відведення присадибної земельної ділянки та розбивку на ній будівель (а.с.41 т.2).

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №024/БТ-16 від 22 червня 2016 року експертом встановлено, що загальна площа земельної ділянки, станом на час відкриття спадщини та подання позову, на якій розташоване домоволодіння по АДРЕСА_1, згідно представлених документальних уточнень становить 640,0 кв.м.

Саме такий розмір користування спірної земельної ділянки, за погодженням міської ради, підтвердили у засіданні місцевого суду як представники ОСОБА_3, так і відповідач ОСОБА_2

Також експертом зазначено технічну можливість визначення порядку користування земельною ділянкою згідно представлених документів на неї, рішення Галицького районного суду від 9 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 липня 2015 року. Відповідно запропоновано один варіант такого порядку користування спірною ділянкою (а.с.86-99 т.2).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Водночас не можуть бути прийняті до уваги твердження апелянта про вихід судом при вирішенні даного спору за межі позовних вимог.

Так, зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що позивач просила визначити порядок користування сторонами земельною ділянкою, що призначена для обслуговування будинковолоддіння відповідно до рівності часток в ньому.

Неспроможними є також доводи ОСОБА_2 щодо безпідставного призначенння по справі додаткової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Встановлено, що ухвалою Галицького районного суду від 22 березня 2016 року по справі призначено додаткову будівельно-технічну експертизу. За змістом ухвали призначаючи цю експертизу суд виходив з того, що на виконання вимог касаційної інстанції ОСОБА_3 представлено первинні документи щодо виділення її батькові земельної ділянки під забудову. А тому враховуючи додаткові матеріали та необхідність для з'ясування обставин, що мають значення для справи, спеціальних знань обґрунтовано призначив таку експертизу.

Аналогічно не приймає колегія суддів до уваги і посилання апелянта про те, що стодола не є самочинно зведеною спорудою.

Зі змісту висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що факт самочинно зведеної дощатої споруди підтверджується приписом архітектурно-будівельного контролю. Відповідно Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області рекомендувала вирішити питання знесення стодоли в судовому порядку.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Галицького районного суду від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

І.О. Максюта