Ухвала

Іменем України

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Головинський граніт» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що працював в ПАТ «Головинський граніт» на посаді чергового електрослюсаря 6 розряду енергетичної дільниці.

Посилаючись на те, що його без згоди перевели на посаду електрослюсаря по ремонту обладнання, не повідомили про зміну умов праці, а потім звільнили з роботи з порушенням вимог чинного законодавства, не повністю нарахували заробітну плату за період роботи на попередній посаді із 2010 року по 2015 рік, чим порушили трудові права, позивач просив задовольнити позовні вимоги та поновити його на роботі на посаді чергового електрослюсаря ПАТ «Головинський граніт», скасувавши накази № 60п, № 102; стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 липня 2015 року по 02 вересня 2016 року за 427 календарних днів у сумі 80 276 грн, а також заборгованість по заробітній платі за період з 2010-2015 роки в сумі 163 777 грн.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Головинський граніт» про визнання звільнення з роботи незаконним та поновлення його на роботі, стягнення на його користь середньомісячного заробітку за період вимушеного прогулу з 03 липня 2015 року по 18 липня 2016 року в сумі 71 082 грн, стягнення на його користь боргу по заробітній платі за 2010-2015 року в розмірі 163 777 грн задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Головинський граніт» змінити дату звільнення ОСОБА_4 з посади чергового електрослюсара ПАТ «Головинський граніт» згідно наказу № 102-к від 07 вересня 2015 року з 07 вересня 2015 року на 04 жовтня 2015 року і вирішено вважати датою звільнення ОСОБА_4 - 04 жовтня 2015 року.

Зобов'язано ПАТ «Головинський граніт» внести запис у трудову книжку ОСОБА_4, згідно з яким днем його звільнення з посади чергового електрослюсара за ст. 36 п. 6 КЗпП України вказати 04 жовтня 2015 року.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2016 року рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року змінено в частині дати звільнення позивача, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Змінено дату звільнення ОСОБА_4 з посади електрослюсаря Публічного акціонерного товариства «Головинський граніт» згідно наказу № 102-к від 07 вересня 2015 року з 07 вересня 2015 року на 05 жовтня 2015 року.

Скасовано рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року в частині зобов'язання ПАТ «Головинський граніт» внести запис у трудову книжку та відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПАТ «Головинський граніт» на користь ОСОБА_4 2 150 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08 вересня 2015 року по 05 жовтня 2015 року.

Стягнуто з ПАТ «Головинський граніт» на користь держави 974 грн 40 коп. судового збору.

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, суди попередніх інстанцій виходи з відсутності порушень з боку відповідача при звільненні позивача у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Встановивши, що позивач був звільнений з роботи до закінчення двох місяців після офіційного попередження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зміни дати звільнення позивача з 07 вересня 2015 року на 04 жовтня 2015 року.

Разом з тим, апеляційний суд, врахувавши, що 04 жовтня 2015 року є вихідним днем, обгрунтовано змінив дату звільнення на 05 жовтня 2015 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ПАТ «Головинський граніт» внести запис у трудову книжку, апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що суд першої інстанції увалюючи рішення в цій частині вийшов за межі позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та задовольняючи частково позовні вимоги в цій частині, апеляційний суд, виходив з того, що дата звільнення була змінена, а тому, дійшов обґрунтованого висновку, що з позивачем проведений не повний розрахунок при звільненні.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення недоплаченої заробітної плати, суди попередніх інстанцій обгрунтовано виходили з того, що протягом спірного періоду погодинна ставка позивача була більшою мінімально встановленої.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що наказ від 30 червня 2015 року № 62-п, на який посилаються суди як на підтвердження змін в організації виробництва, не може бути доказом, так як прийнятий «заднім числом», а його зміст не доведений до працівників за два місяці до нібито введення таких змін, є необґрунтованими.

Посилання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на те, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги ту обставину, що на звільнення позивача не була надана попередня згода виборного органу, членом якого він є, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про правомірність звільнення позивача.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими по справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 1999 року працював на посаді чергового електрослюсаря 6 розряду енергетичної дільниці ПАТ «Головинський граніт».

Наказом від 26 червня 2015 року № 60-п «Про роботу енергетичної дільниці» у зв'язку із змінами в організації роботи на підприємстві чергових електрослюсарів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 01 липня 2015 року переведено електрослюсарями по ремонту обладнання.

30 червня 2015 року позивача було ознайомлено із даним наказом.

Не погоджуючись із цим наказом, позивач перестав виходити на роботу, що особисто підтвердив під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Таким чином, ОСОБА_4 в період з 01 липня 2015 року по 07 вересня 2015 року був відсутній на робочому місці, у зв'язку з чим притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Так, наказом №71-п від 07 серпня 2015 року ОСОБА_4 оголошено догану.

30 червня 2015 року у зв'язку із помилкою щодо дати переведення працівників відповідачем скасовано наказ від 26 червня 2015 року № 60-п та видано наказ № 62-п.

У зв'язку із зменшенням замовлення на продукцію, через загальноекономічний спад в країні та закриття частини закордонних ринків, наказом ПАТ «Головинський граніт» від 30 червня 2015 року № 62-п змінено істотні умови праці енергетичної дільниці, за яким чергових електрослюсарів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 05 вересня 2015 року переведено на посади електрослюсарів по ремонту обладнання та встановлено новий графік роботи. Одночасно працівників, в тому числі і ОСОБА_4, попереджено про майбутнє звільнення у разі відмови від переведення на іншу роботу.

Із даним наказом позивач був ознайомлений на засіданні профспілкового комітету 04 серпня 2015 року, але від підпису відмовився, про що був складений відповідний акт.

04 вересня 2015року позивача вдруге повідомлено про переведення його на посаду електрослюсаря по ремонту обладнання по підприємству та попереджено про звільнення з посади у разі незгоди із змінами умов праці та відмовою від переведення.

Таким чином, позивач був повідомлений про зміну істотних умов праці, а відсутність його на роботі є відмовою від переведення на іншу роботу.

Наказом ПАТ «Головинський граніт» від 07 вересня 2015 року № 102-к ОСОБА_4 звільнено з посади чергового електрослюсаря в зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 отримав трудову книжку у день звільнення, а відповідач провів з ним остаточний розрахунок, виплативши вихідну допомогу у розмірі не меншому середньомісячного заробітку у відповідності до ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до ст .233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), що встановлюються у розмірах, не нижчих, ніж визначені генеральною, галузевою (регіональною) угодою.

Правила щодо встановлення та використання мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі регулюються постановою Кабінету Міністрів України «Про визначення та застосування мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі» від 05 травня 2010 року № 330.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення та застосування мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі» від 05 травня 2010 року № 330 мінімальна заробітна плата в погодинному розмірі встановлюється одночасно з встановленням розміру мінімальної заробітної плати на місяць відповідно до умов та порядку, передбачених ст. ст. 9, 10 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI в Україні у 2010 році запроваджено мінімальну державну гарантію для працівників, які працюють за погодинною системою оплати праці, тобто запроваджена мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі. Так, відповідно до вказаної статті на 2010 рік установлений розмір мінімальної заробітної плату у погодинному розмірі: з 01 січня - 5,2 грн, з 01 квітня - 5,29 грн, з 01 липня - 5,32 грн, з 01 жовтня - 5,43 грн, з 01 грудня - 5,52 грн.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік» розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі на 2011 рік встановлений з 01 січня - 5,66 грн, з 01 квітня - 5,77 грн, з 01 жовтня - 5,92 грн, з 01 грудня - 6,04 грн.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік» в 2012 році, розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі встановлений: з 01 січня - 6,43 грн, з 01 квітня - 6,56 грн, з 01 липня - 6,61 грн, з 01 жовтня - 6,7 грн, з 01 грудня - 6,8 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» в 2013 році розмір мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі встановлений в таких розмірах: з 01 січня - 6,88 грн, з 01 грудня - 7,3 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» в 2014 році розмір мінімальної заробітної плати в погодинному розмірі встановлений розмірі - 7,3 грн.

У 2015 році розмір мінімальної заробітної плати не змінювався.

Розмір погодинної ставки позивача з 2009 року і до часу звільнення складав 8,3 грн, і його заробітна плата не була меншою, ніж передбачено чинним законодавством.

Згідно з п. 5.1.3. колективного договору розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників на підприємстві ЗАТ «Головинський кар'єр «Граніт» на 2006-2008 роки встановлюються в розмірах згідно галузевої угоди та діючого законодавства.

Разом з тим, додаток № 1 до галузевої угоди на 2009-2011роки, яким встановлено механізм обчислення тарифних ставок, в тому числі і годинних, не може прийматися до уваги, оскільки дія вказаної галузевої угоди не поширюється на відповідача, який не був представлений уповноваженим представником зі сторони власника ПАТ «Головинський граніт» на час її підписання.

Перевіркою Управління Держпраці у Житомирській області та Головним Управлінням ДФС у Житомирській області не встановлено будь-яких порушень ПАТ «Головинський граніт» вимог законодавства з приводу його звільнення та оплати праці.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року в частині, яка не скасована та не змінена апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак