Справа № 570/5581/16-ц
Номер провадження 4-с/570/4/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 Мелетійовичана дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що державний виконавець неправомірно виніс постанову про стягнення судового збору та у зв"язку з цим про накладення арешту на все йогомайно, чим порушив його права, скаржник у поданій до суду 06 грудня 2016 року скарзі просить

1. визнати неправомірними та незаконними дії Рівненського районного відділу Головного територіального управління юстиції в Рівненській області,

2. звільнити з-під арешту все його рухоме та нерухоме майно,

3. скасувати постанову відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції від 20 серпня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,

4. скасувати постанову відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції від 20 січня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,

5. скасувати постанову відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції від 08 квітня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору,

6. скасувати постанову відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції від 11 квітня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що 05 грудня 2016 року при зверненні до приватного нотаріуса йому стало відомо, що все його рухоме та нерухоме майно обтяжено арештами органу, дії якого оскаржуються.

При цьому він жодних процесуальних документів щодо стягнення із його штрафів, боргів та ін. не отримував. При телефонному зверненні до відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції його повідомили про відкриті та незавершені виконавчі провадження щодо нього. Перевіривши дану інформацію у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, вважає, що державними виконавцями відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції грубо порушено його права та норми чинного законодавства України.

Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду питання. Старшим державним виконавцем Ященко В.О. подано заяву про розгляд справи у його відсутність та винесення рішення на розсуд суду. Представником скаржника ОСОБА_2 подано заяву про підтримання вимог скарги в повному обсязі та прохання розглядати скаргу у її відсутність та скаржника на підставі наявних матеріалів справи. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду даного питання у їх відсутність, оскільки їх явка не є обовязковою. За таких умов, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд даного питання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані докази, прийшов до таких висновків.

Як встановлено судом, відповідно до даних ЄДРПВ 05 серпня 2013 року року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із скаржника на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за кредитним договором.

20 серпня 2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все його майно.

25 жовтня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, як описано у самій постанові «надійшла заява від стягувача про затвердження мирової угоди».

11 січня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із скаржника на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за кредитним договором.

20 січня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою повторно накладено арешт на все його майно.

29 вересня 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого провадження.

29 січня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із скаржника на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за кредитним договором.

08 квітня 2016 року винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, у звязку із тим, що він не виконав вимоги постанови про відкриття виконавчого провадження про виконання виконавчого документа у строк для самостійного виконання.

30 серпня 2016 року із стягувачем припинено всі зобовязання та підписано договір про погашення заборгованості.

Відповідно до правової позиці Верховного суду України у справі №6-785цс15 від 06 липня 2015 року визначено, що положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями глави 9 Закону України. Зокрема, передбачено право сторін виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби (ст.82) та здійснення контролю за законністю виконавчого провадження (ст.ст.83 - 86).

Оскільки скаржник оскаржує дії державного виконавця з виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області, ухваленого в порядку цивільного судочинства, то й судовий контроль за виконанням судового рішення повинен здійснюватись у порядку, передбаченому ст.ст.383-389 ЦПК України. Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника (ч.2 ст.19 Закону).

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказаний строк законодавством надано державному виконавцю для розгляду заяви стягувача, перевірки підстав для відкриття виконавчого провадження та перевірки поданої стягувачем інформації щодо боржника, у тому числі місця його проживання.

Згідно п.5 ст.25 Закону (в редакції на момент винесення постанови) копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Додатково вказується про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначається, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до вимог п.З ст.28 Закону постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Згідно з ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст.47 Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Доказів того, що скаржник отримував оскаржувані постанови, які є інструментами заходів примусового стягнення, суду не представлено. Вони надіслані з порушенням установленого законодавством строку. Суду не представлено реєстру про відправлення рекомендованої кореспонденції про направлення скаржнику рекомендованого листа та зворотнє повідомлення про отримання ним вказаної вище кореспонденції. Скаржник не вважається таким, що був повідомлений про відкриття виконавчого провадження та про строк для самостійного виконання рішення суду.

В порушення вимог ч.3 ст.28 Закону державним виконавцем постанова про стягнення виконавчого збору винесена при третьому предявленні виконавчого документа до виконання. Окрім того, положеннями ч.3 ст.27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору та судових витрат з боржника. Виконавчий збір та судові витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання. Вказана правова позиція викладена у вищевказаній постанові Верховного Суду України.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Суд вважає, що у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору з огляду на те, що боржник не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та про строк для самостійного виконання рішення суду.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст.57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки та також указано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суди повинні надати належну оцінку всім доводам сторін у справі, що є складовою вимогою ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Таким чином, при вирішенні питання про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, вирішальне значення має саме вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання, а не сам факт невиконання рішення у строк, встановлений для добровільного його виконання.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем здійснювались дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, тому постанови про стягнення виконавчого збору є неправомірною.

На даний час виконавче провадження не завершено, тому скарга підлягає до часткового задоволення.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити частковоскаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними та незаконними дії Рівненського районного відділу Головного територіального управління юстиції в Рівненській області.

Скасувати постанову відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції від 08 квітня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

Скасувати постанову відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції від 11 квітня 2016 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом п'яти днів з дня її отримання.

Суддя: Кушнір Н.В.