АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1971/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5,48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", ОСОБА_7 третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання нерухомого майна обєктом спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк", ОСОБА_7 про визнання нерухомого майна обєктом спільного майна подружжя та визнання недійсним договорів іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що з 16 вересня 1978 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 В період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30 серпня 2002 року із ВАТ «Черкаський завод телеграфної апаратури», придбав за їхні спільні кошти частину корпусу №49 (будівлі енергоблоку) літ. О-ІІ, а саме приміщення першого поверху, з №1-10 по №1-21, приміщення другого поверху з №1-27 по №1-32 та сходова клітина II, загальною площею приміщень 726,50 кв.м., за адресою м.Черкаси, вул. Одеська, 8, а 10 вересня 2002 року зареєстрував право власності на вказаний обєкт за собою.

Відповідно до наказу № 390 від 11 березня 2005 року управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Черкаської міської ради присвоїло будівлі корпусу № 49 порядковий номер 1/3 по вул. Сумгаїтській.

Також згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 3 листопада 2006 року № 1464 ОСОБА_7 було надано дозвіл на реконструкцію частини корпусу № 49 будівлі енергоблоку Літ. О-ІІ, а саме приміщень першого поверху з № 1-10 по № 1-21, приміщень другого поверху з № 1-27 по № 1-32 та сходової клітини ІІ загальною площею приміщень 726,50 кв.м. за адресою м.Черкаси, вул. Сумгаїтська, 1/3, внаслідок чого площа придбаного об'єкта нерухомості збільшилась до 798,2 кв.м.

Тому позивач зазначила, що вона має право на 1/2 частину реконструйованого обєкта нерухомості по вул. Сумгаїтській, 1/3 у м.Черкаси, загальною площею 798,2 кв.м., які придбав її чоловік за час шлюбу.

Належність вказаного майна до спільного сумісного майна подружжя. ОСОБА_6 обґрунтовує також тим, що під час передачі вказаного нерухомого майна в іпотеку банку, вона надавала ОСОБА_7 письмову згоду на це.

Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 17 травня 2017 року в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено до участі у справі приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 06 червня 2017 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_6 в частині визнання іпотечних договорів недійсними.

Остаточно позивач просила суд визнати приміщення корпусу №49 будівлі енергоблоку (літ. 0-11), а саме приміщення підвалу (пд.), приміщення першого поверху з №1-11 по 1-22 та приміщення другого поверху з №1-30 по №1-43, загальною площею приміщень 798,2 кв.м. розташованого за адресою м.Черкаси, вул. Сумгаїтська, 1/3, обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання нерухомого майна обєктом спільного майна подружжя.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Укрсоцбанк», звернувся з апеляційною скаргою, вимоги якої мотивує тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права та просить виключити з мотивувальної частини рішення обґрунтування про визнання приміщення корпусу №49 будівлі енергоблоку (літ. 0-11), а саме приміщення підвалу (пд.), приміщення першого поверху з №1-11 по 1-22 та приміщення другого поверху з №1-30 по №1-43, загальною площею приміщень 798,2 кв.м. розташованого за адресою м.Черкаси, вул. Сумгаїтська, 1/3 обєктом самочинного будівництва та стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Отже, з урахування положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах визнання обєктом самочинного будівництва приміщення підвалу (пд.), приміщення першого поверху з №1-11 по 1-22 та приміщення другого поверху з №1-30 по №1-43, загальною площею приміщень 798,2 кв.м. розташованого за адресою м.Черкаси, вул. Сумгаїтська, 1/3.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_6 про визнання нерухомого майна обєктом спільного майна подружжя, суд першої інстанції прийшов до висновку, що приміщення підвалу (пд.), приміщення першого поверху з №1-11 по 1-22 та приміщення другого поверху з №1-30 по №1-43, загальною площею приміщень 798,2 кв.м. розташованого за адресою м.Черкаси, вул. Сумгаїтська, 1/3 є обєктом самочинного будівництва, а обєкти самочинного будівництва не можуть бути обєктами спільного майна подружжя.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

ОСОБА_6М та ОСОБА_7 з 16 вересня 1978 року перебувають в шлюбі.

На підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2002 року приватний підприємець ОСОБА_7 купив у ВАТ «Черкаський завод телеграфної апаратури» частину корпусу №49 (будівлі енергоблоку) за адресою м. Черкаси, вул. Одеська, 8 загальною площею приміщень 726,50 м2. Зазначений правочин вчинено п/п ОСОБА_7 також під час перебування в шлюбі з ОСОБА_6, позивачкою по справі.

Відповідно до наказу № 390 від 11 березня 2005 року управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Черкаської міської ради присвоїло будівлі корпусу № 49 порядковий номер 1/3 по вул. Сумгаїтській.

Відповідно до іпотечних договорів від 01.09.2006 року; від 04.09.2006 року та від 24.10.2006 року фізична особа ОСОБА_7 в рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами передав ПАТ «Укрсоцбанк» в іпотеку належне йому, як фізичній особі, нерухоме майно, яке знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Сумгаїтській, 1/3 загальною площею приміщень 798,20 м2.

Зазначені правочини, договори іпотеки, нотаріально посвідчені та на їх вчинення надана письмова згода іншого подружжя, позивача по справі ОСОБА_6

Згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 3 листопада 2006 року № 1464 ОСОБА_7 було надано дозвіл на реконструкцію частини корпусу № 49 будівлі енергоблоку Літ. О-ІІ, а саме приміщень першого поверху з № 1-10 по № 1-21, приміщень другого поверху з № 1-27 по № 1-32 та сходової клітини ІІ загальною площею приміщень 726,50 кв.м. за адресою м.Черкаси, вул. Сумгаїтська, 1/3, внаслідок чого площа придбаного об'єкта нерухомості збільшилась до 798,2 кв.м.

Відмовляючи позивачці в визнання даного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції зробив висновок що дане нерухоме майно відноситься до самочинного, так як після проведеної реконструкції належним чином не зареєстроване.

Частина перша ст. 376 ЦК України передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Для визнання нерухомого майна самочинним будівництвом повинно бути порушено правило норми ст. 376 ЦК України.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Відповідно до відомостей інформаційної довідки з держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна станом на 22.03.2017 року (тобто на момент ухвалення оскаржуваного рішення) в нежитловому приміщенні по вул. Сумгаїтській, 1/3, що є приватною власністю приватного підприємця ОСОБА_7, проводиться реконструкція згідно рішення міськвиконкому від 03.11.2006 року № 1464, в звязку з цим змінилась нумерація приміщень та загальна площа з 726,5 кв.м. на 798,2 кв.м. (а.с. 116-119).

Між Черкаською міською радою та п/п ОСОБА_730 червня 2004 року укладено договір оренди землі площею 2198 кв.м. в строкове платне користування на 49 років. На даній земельній ділянці знаходиться придбане ОСОБА_7 у власність нерухоме майно.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 16.12.2003 року №1434 приватному підприємцю ОСОБА_7 надано дозвіл на проведення реконструкції частини корпусу №49 будівлі енергоблоку під лісоторговий склад.

14 серпня 2006 року за №2217 інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю п/п ОСОБА_7 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції частини корпусу №49 будівлі енергоблоку під лісоторговий склад.

Таким чином, реконструкція частини корпусу №49 будівлі енергоблоку під лісоторговий склад п/п ОСОБА_7 проводилась на відведеній для цього земельній ділянці за відповідними дозвільними документами. Сам факт відсутності реєстрації нерухомого майна після проведеної реконструкції не є свідченням його самочинного будівництва, тому висновки суду першої інстанції про самочинність реконструйованого нерухомого майна є неправильними. Тому підстава в визнання нерухомого майна спільним майном подружжя внаслідок його самочинності також є неправильною.

Що стосується визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, то статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2641цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до договору купівлі-продажу та реєстрації права власності спірне нежиле нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_7 як за приватним підприємцем. Однак, в іпотечних договорах ОСОБА_7 передає нерухоме нежитлове майно в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» не як ФОП, а як фізична особа та отримує нотаріально посвідчену згоду дружини ОСОБА_6 на передачу даного нерухомого майна в іпотеку.

Таким чином, подружжя ОСОБА_6 визначили статус даного майна як спільна власність подружжя, так як воно придбано за їх спільні кошти, хоч і використовувалось чоловіком для його підприємницької діяльності.

Системний аналіз статей 57, 60 та 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі N 6-1752цс15, який також має враховуватися всіма судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Банком не надано належних та допустимих доказів того, що 13 серпня 2002 року приватний підприємець ОСОБА_7 купив у ВАТ «Черкаський завод телеграфної апаратури» частину корпусу №49 (будівлі енергоблоку) за адресою м. Черкаси, вул. Одеська, 8 загальною площею приміщень 726,50 м2. за свої особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

За таких обставин заперечення ПАТ «Укрсоцбанк» відносно визнання нерухомого майна, що є предметом іпотеки, спільним майном подружжя є безпідставними на зроблених на припущеннях. Визнання іпотечного майна спільним майном подружжя не порушує жодних прав іпотекодержателя, ПАТ «Укрсоцбанк», так як іншим подружжям, позивачкою ОСОБА_6, іпотекодавцю ОСОБА_7 надана нотаріально посвідчена письмова згоди на передачу даного майна в іпотеку.

Апелянтом не оскаржувалось рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про визнання іпотечного майна спільним майном подружжя. Але встановивши неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів у відповідності до частини 3 статті 303 ЦПК України не обмежена доводами апеляційної скарги та може вийти за її межі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням норм матеріального права підлягає до скасування та ухвалення нового рішення, яким позивні вимоги в частині визнання іпотечного майна спільним майном подружжя підлягають до задоволення, так як дане іпотечне майно після проведення реконструкції не є самочинним майном.

Так як апеляційна скарга підлягає до задоволення, то відповідно до статті 88 ЦПК України з іншої сторони на користь апелянта підлягають до стягнення понесені ним судові витрати за подачу апеляційної скарги ( судовий збір 2816 гривень).

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2017 року задоволити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2017 року про відмову у позові ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання нерухомого майна обєктом спільного майна подружжя - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволити частково. Визнати приміщення корпусу №49 будівлі енергоблоку (літ. 0-11), а саме приміщення підвалу (пд.), приміщення першого поверху з №1-11 по 1-22 та приміщення другого поверху з №1-30 по №1-43, загальною площею приміщень 798,2 кв.м. розташованого за адресою м.Черкаси, вул. Сумгаїтська, 1/3 обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги у розмірі 2816 ( дві тисячі вісімсот шістнадцять) гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :