Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/6882/16 Головуючий у 1 інстанції: Герасименко С.Г.
Провадження № 22-ц/778/1653/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.

суддів: Дашковської А.В.

ОСОБА_2

секретаря Волчановій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, Міське комунальне підприємство «Основаніє» про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_4В звернулася до суду із вищезазначеним позовом в обґрунтування якого зазначає, що з 21.03.2007 року по 07.07.2010 року вона працювала на різних посадах в Міському комунальному підприємстві «Основаніє». З 06.02.1998 року перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2008 року №366/4 на заселення в квартиру №7 (житловою площею 24,50 кв. метрів) по вул. Петра Григоренка (Леніногірська) буд. 8 м. Запоріжжя, відповідачу на склад родини із трьох осіб (ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Г.) був оформлений та виданий ордер № 93 серія «С» від 08.09.2008 року. Після цього вона разом з сином здійснила реєстрацію місця проживання. За час спільного проживання, здійснено перепланування квартири, за рахунок чого утворилося дві житлові кімнати.

09 листопада 2015 року рішенням суду шлюб між нею та відповідачем розірвано, а з жовтня 2015 року, у звязку із незаконними діями відповідача, які виразилися у погрозах фізичною розправою та заміною замків вхідних дверей, вона не має фізичної можливості проживати у вказаній квартирі. З метою захисту порушених прав, вона неодноразово зверталася до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області з повідомленням про вчинення відповідачем протиправних дій, але ніякого результату ці звернення не дали.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд усунути перешкоди в користуванні житловою квартирою №4 по вул. Петра Григоренка, буд.8, м. Запоріжжя шляхом зобовязання ОСОБА_3 надати ключі від вхідних дверей квартири, вселити ОСОБА_4 в житлову квартиру АДРЕСА_1. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати у сумі 551,20 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_4 в квартиру № 7 розташовану у будинку № 8 по вул. Петра Григоренка (Леніногірській) в м. Запоріжжя. Зобовязано ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей квартири № 7 розташованої у будинку № 8 по вул. Петра Григоренка (Леніногірській) в м. Запоріжжя. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_4В, на його користь судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що з 06.02.1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серія 1-ЖС № 153774 ( а.с. 6).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2008 року №366/4, ОСОБА_3 , на склад сімї з трьох осіб (ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5), видано ордер№ 93 серія «С» від 08.09.2008 року на право зайняття службового жилого приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Петра Григоренка (Леніногірська) АДРЕСА_2. ( а.с. 10).

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується довідкою № 04-19/3/3466 від 03.08.2016 року, копією паспорта ОСОБА_4 серія СА 702843 від 19.03.1998 року, копією паспорта ОСОБА_6 серія СЮ 171620 від 29.01.2010 року ( а.с. 11-12, а.с. 14).

Зазначена квартира складається з однієї кімнати , має загальну площу 39 кв. м, житлову площу 24.50 кв. м.

За час спільного проживання, здійснено перепланування квартири, за рахунок чого утворилося дві житлові кімнати.

Згідно довідки Міського комунального підприємства «Основаніє» від 01.11.2016 року № 12289/01-09 вбачається, що квартира № 7 в жилому будинку № 8 по вул. Петра Григоренко (Ленінградська) м. Запоріжжя належить до комунальної власності м. Запоріжжя та є службовою житловою площею МКП « Основаніє» ( а.с. 25).

На підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 7).

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 6 ЖК Української РСР житлові будинки і житлові приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до ч.1 ст. 122 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЖК УРСР, до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Отже, як вбачається з матеріалів справи оспорювана квартира має статус службового житла. За змістом ч. 3 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції вказував на те, що оскільки ані відповідачем, ані фактичним власником спірної квартири житлового будинку № 8 по вул. Петра Григоренко ( Ленінградська) м. Запоріжжя Запорізькою міською радою не оспорюється законність користування ОСОБА_4 спірною квартирою, її ж з підстав і в порядку, передбачених законом не виселено зі спірного житла або обмежено у праві користування (ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР), тому відповідним способом захисту її прав буде ухвалення рішення про вселення її до квартира № 7 в житловому будинку № 8 по вул. Петра Григоренко ( Ленінградська) м. Запоріжжя .

Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки та починаючи з жовтня 2015 року відповідач перешкоджає позивачу в користуванні квартирою, змінив замки на вхідній двері, у звязку з чим ОСОБА_4 не може потрапити до спірної квартири. Факт зміни замків на вхідній двері в квартирі не заперечувалося відповідачем, як в суді першої так і всуді апеляційної інстанції.

На протязі 2016 року позивач неодноразово зверталася до органів поліції зі скаргами на незаконні дії відповідача ОСОБА_3 щодо неможливості її проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( Ленінградська) буд. 8 м. Запоріжжя, що підтверджується копією заяви та повідомлення № 2336 до Комунврського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області про вчинені протиправні дії від 02.08.2016 року, копією заяви по факту бездіяльності працівників поліції від 05.09.2016 року, копією скарги до УКЦ № 5855888 від 05.10.2016 року, копією скарги до УКЦ № 6132737 від 23.11.2016 року за фактом неналежного розгляду скарги від 05.10.2016 року ( а.с. 16-24, а.с. 28-29).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно перешкоджає позивачу у користуванні спірною квартирою.

Таким чином, задовольняючи вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням та вселення, суд першої інстанції визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив з характеру відносин, що склались між сторонами, та дійшов правильного висновку, що змінивши на вхідній двері квартири замки в жовтні 2015 року , відповідач перешкоджає позивачу в користуванні квартирою, що є підставою для усунення перешкод в користуванні квартирою та її вселення.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що замки відповідач поміняв лише після того, як ОСОБА_4 добровільно покинула спірну квартиру не спростовує висновків суду, оскільки зазначені обставини мають правове значення для справи про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, тоді як з такими позовними вимогами відповідач не звертався.

Пояснення свідка ОСОБА_7 також підтверджують факт того, що відповідач ОСОБА_3 поміняв замки в спірній квартирі, що спричинило перешкоду позивачу в користуванні нею.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: