АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/320/17 Справа № 2-8994/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 28 грудня 2010 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агенство "Верус", про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2010 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «УФА «Верус» про стягнення кредитної заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитні договори: від 22.09.2006 року № DNHPAK01980075 та від 20.03.2007 року № DNHPAK01980007, відповідно до умов яких позивач надав відповідачу кредит у розмірі 96 541,88 дол. США з терміном виконання до 19 вересня 2013 року, та 158 387,04 дол. США з терміном виконання до 19 березня 2014 року, а ОСОБА_2 зобовязався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки у встановленому розмірі та в строки, передбачені в договорі.

Між ТОВ «УФА «Верус» 12.01.2009 року та позивачем було укладено договір поруки № 467, відповідно до умов якого ТОВ «УФА «Верус» зобовязалось відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 обовязків за кредитними договорами у межах 200 грн. за кожним договором .

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за вказаними кредитними договорами у відповідача утворилась заборгованість за договором від 22.09.2006 року у розмірі 58 499,32 дол. США та за кредитним договором від 20.03.2007 року у розмірі 75 339,89 дол. США, яку банк просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь. Крім того, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 200 грн. /т.1. а.с.2-5, 88/.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.12. 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором від 22.09.2006 року суму у розмірі 217 510,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором від 20.03.2007 року суму у розмірі 597 825,44 грн.

Стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитними договорами від 22.09.2006 року 200 грн., від 20.03. 2007 року 200 грн., а всього 400 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У іншій частині у задоволенні позову відмовлено /т.1 а.с.109-111/.

З таким заочним рішенням не погодився ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити повністю /т.1 а.с.164-166/.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2010 року - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено /т.1 а.с.203-204/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2016 року вищевказане рішення апеляційного суду було скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції /т.2 а.с.31-32/

Судом першої інстанції встановлено, що 22.09.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № DNHPAK01980075, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 96 541,88 доларів США з кінцевим терміном повернення до 19.09.2013 року, на умовах, передбачених вказаним договором /а.с.13-16/.

Згідно п.1.3 кредитного договору від 22.09.2006 року забезпеченням виконання позичальником зобовязань за кредитним договором виступає застава автомобіля Lexus RX 350 Еxecutive, 2006 року випуску, відповідно до умов договору застави від цієї ж дати, укладеним між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк»/а.с.24/.

У подальшому, 20.03.2007 року сторони уклали кредитний договір № DNHPAK01980007, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у сумі 158387,04 доларів США та зобовязався повернути отриманий кредит у строк до 19.03.2014 року на умовах, передбачених договором.

З метою забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором від 20.03.2007 року ОСОБА_2 передав у заставу банку автомобіль Lexus LS 460, 2007 року випуску /а.с.32/

Між ТОВ «УФА «Верус» та позивачем 12.01.2009 року було укладено договір поруки № 467, відповідно до умов якого ТОВ «УФА «Верус» зобовязалось відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 своїх обовязків за кредитними договорами у межах 200 грн. за кожним договором / т.1 а.с.11-12/.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договорів, ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитними договорами належним чином не виконував, у звязку з чим згідно розрахунків заборгованості, наданих позивачем, станом на 13.08.2009 року утворилась заборгованість:

-за кредитним договором № DNHPAK01980075 від 22.09.2006 року у сумі 58499,32 доларів США, яка складається із заборгованості : за кредитом 53099,18 доларів США; по відсоткам за користування кредитом 3855,55 доларів США, по комісії за користування кредитом 997,50 доларів США, а також по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 547,09 доларів США /т.1 а.с.89-90/;

-за кредитним договором № DNHPAK01980007 від 20.03.2007 року у сумі 75339,89 доларів США, яка складається із заборгованості : за кредитом 72524,15 доларів США; по відсоткам за користування кредитом 2430,01 доларів США, по комісії за користування кредитом 208,02 доларів США, а також по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 105,71 доларів США /т.1 а.с.91-92/

Виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги банку, в силу ст.ст.526,527,530,554,610,612,1054 ЦК України, підлягають частковому задоволенню /т.1 а.с. 109-111/.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно відхилити, а судове рішення залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обвязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив заочне рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умов кредитних договорів, має заборгованість, що ним не спростована, а тому дійшов обґрунтованого висновку про її стягнення.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Заперечуючи проти позову та в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 зазначав, що він 04.10.2010 року нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив ПАТ КБ «ПриватБанк» правом розпоряджатися автомобілем марки Lexus LS 460, з направленням коштів, отриманих за продаж автомобіля, на погашення кредитної заборгованості. Вказував, що того ж дня ОСОБА_3 нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила ПАТ КБ «ПриватБанк» правом розпорядження автомобілем Lexus RS 350, з направленням коштів, отриманих за продаж автомобіля, на погашення кредитної заборгованості. Керівником філії «Будинок Губернатора» банку ОСОБА_4 на сторінках наявних у ОСОБА_2 екземплярів кредитних договорів від 22.06.2006 року та 20.03.2007 року вчинив запис «кредит на автомобіль погашений» та засвідчив своїм підписом та печаткою. При цьому, посилаючись на вищевказані довіреності та екземпляри кредитних договорів від 22.06.2006 року та 20.03.2007 року з відміткою про те, що кредит погашений, ОСОБА_2 вважав, що погашена і заборгованість за кредитними договорами у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції від 16.02.2015 року, яким у задоволенні позовних вимог банку, з огляду на вищевикладені обставини, було відмовлено, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що відмітки на кредитних договорах про погашення кредиту не є належними та допустимими доказами на підтвердження відсутності у ОСОБА_2 боргу за кредитними договорами, натомість належним доказом наявності чи відсутності заборгованості є лише розрахунок банку.

При новому розгляді справи, апеляційним судом були витребувані виписки про погашення заборгованості за кредитними договорами № DNHPAK01980075 від 22.09.2006 року та № DNHPAK01980007 від 20.03.2007 року /т.2 а.с.44-48, 98-108/, а також досліджені розрахунки заборгованості, надані банком під час розгляду справи у суді першої інстанції /т.1 а.с. 67-70, 89-92, 100-105/. Як вбачається з указаних документів, банком 03.12.2010 року був проданий заставний автомобіль за 34816,85 доларів США та ці кошти були переведені банком в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHPAK01980075 від 22.09.2006 року. Вказана обставина була врахована судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного заочного рішення, а решта боргу за вказаним кредитним договором складає 58499,32 доларів США, яка і є предметом позову банку та яка обґрунтовано було стягнута з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Наданий банком розрахунок заборгованості відповідачем не спростований .

Що стосується іншого автомобіля, який є заставою відповідно до умов кредитного договору № DNHPAK01980007 від 20.03.2007 року та договору застави від цієї ж дати, то він був проданий 20.05.2011 року за 46367,17 доларів США, тобто після ухвалення оскаржуваного заочного рішення суду від 28.12.2010 року. Відтак, питання щодо розміру залишку заборгованості за кредитним договором № DNHPAK01980007 від 20.03.2007 року має бути вирішено на стадії виконання заочного рішення суду від 28.12.2010 року.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а заочне рішення суду першої інстанції від 28.12.2010 року відповідає вимогам закону, а тому залишається в силі. У звязку з чим апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 28 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Т.Р. Куценко

ОСОБА_5