У Х В А Л А

29 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд Верховним Судом України рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 квітня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особи: ОСОБА_5, відділ опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 8 квітня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки від 2 лютого 2006 року, укладений Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 квітня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

21 вересня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 квітня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права − при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 218, 222, 294, 297 ЦПК України, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ПАТ «Дельта Банк» посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня та 17 квітня 2013 року, 1 квітня 2015 року, постанови Верховного Суду України 7 вересня 2016 року (справа № 6-1250цс16), 1 березня 2017 року (справа № 6-245цс17), 14 червня 2017 року (справа № 6-985цс17), в яких, на його думку, по-іншому застосовано зазначені норми права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права − при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, апеляційний суд, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, відмовив у поновленні строку на оскарження судового рішення з огляду на присутність представника ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні під час розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4, за наслідками якого постановлено ухвалу від 6 червня 2014 року, дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження застосувавши при цьому принцип рівності сторін та безсторонності суду.

Натомість у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня, 17 квітня 2013 року суд касаційної інстанції скасував ухвалу апеляційного суду оскільки апеляційний суд не взяв до уваги те, що присутність сторони під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення суду без своєчасного отримання повного його тексту унеможливлює своєчасне подання апеляційної скарги та її мотивування, що є вимогою статті 295 ЦПК України. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що висновок суду про відсутність підстав для поновлення строку, встановленого процесуальним законом, для подання апеляційної скарги на рішення суду є таким, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції та пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що норми процесуального закону не містять вичерпного переліку підстав, які можна визнавати поважними для поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм процесуального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У наданих для порівняння постановах від 7 вересня 2016 року (справа № 6-1250цс16) та від 1 березня 2017 року (справа № 6-245цс17) Верховний Суд України, вирішуючи питання про неоднакове застосування судами норм статей 73, 222, 295, 325, 326 ЦПК України, дійшов висновку що, в разі якщо недотримання строків на оскарження судового рішення було зумовлене діями (бездіяльністю) суду, зокрема повний текст судового рішення надіслано із запізненням, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на оскарження судового рішення за заявою особи, яка оскаржує це рішення.

У постанові від 14 червня 2017 року (справа № 6-985цс17) Верховний Суд України дійшов висновку про те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи.

Отже, висновок, викладений у судових рішеннях про перегляд яких подано заяву, не суперечить висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «Дельта Банк» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_5, відділ опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд Верховним Судом України рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 8 квітня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 22 травня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук