АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/891/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 51 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_7

відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про визнання батьківства,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання батьківства відносно дитини: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01 січня 2004 року позивачка із ОСОБА_8 почали проживати сім`єю без реєстрації шлюбу на той час за твердженням ОСОБА_9, вона вже була вагітна від ОСОБА_8 і 03 серпня 2004 року у сторін народилась дочка ОСОБА_11.

У 2011 році сторони зареєстрували шлюб. Проте надалі шлюб було розірвано, і враховуючи, що ОСОБА_9 має намір подати позов про стягнення із ОСОБА_8 аліментів на утримання дочки ОСОБА_11, а батько дитини у свідоцтві про народження записаний зі слів матері, тому ОСОБА_9 була змушена подати до суду позов про визнання батьківства.

Просила суд визнати ОСОБА_8 батьком дитини ОСОБА_10

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2017 року позов ОСОБА_9 задоволено. Визнано ОСОБА_8 батьком дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу вважаючи, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про визнання батьківства відносно дитини: ОСОБА_10 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторонами по справі не заявлялося клопотання про проведення генетичної експертизи, а судовими рішенням по цивільній справі про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже було встановлено, що ОСОБА_8 визнавав своє батьківство стосовно ОСОБА_10

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що з 01 січня 2004 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання з ОСОБА_8 позивачка завагітніла і 03 серпня 2004 року ОСОБА_9 народила дочку ОСОБА_11. Батьком дитини в свідоцтві про народження дитини із слів матері записано ОСОБА_12. У 2011 році ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб. В подальшому подружне життя не склалось, а ОСОБА_8 став заперечувати своє батьківство дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому у позивачки постало питання про визнання в судовому порядку батьківства ОСОБА_8 відносно дочки ОСОБА_11.

Ч. 1 статті 128 СК визначає умови, за яких батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, - відсутність заяв право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 Кодексу, тобто не подано спільної заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або не подано заяви чоловіком, який вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства може бути прийнятий судом за умови, що запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Кодексу. Це означає, що в порядку позовного провадження спір про визнання батьківства може бути розглянуто, якщо при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно із свідоцтвом про народження, серія І-СР № 152305, від 11.08.2004 року батьками ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, значаться ОСОБА_12 та ОСОБА_9.

Як було встановлено судом першої інстанції та зазначено в оскаржуваному рішенні, відомості про батька ОСОБА_10 у свідоцтві про народження зроблений зі слів ОСОБА_9 на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Причому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ст. 128 СК України).

Важливе значення в процесі доказування має висновок експерта. За результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК) експерти можуть визначити батьківство із ймовірністю до 99,9 відсотків або дійти висновку про його виключення. Однак, експертиза ДНК, на сьогодні, є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства особи щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Проте, в суді першої інстанції жодна із сторін не заявила клопотання щодо проведення генетичної експертизи. Тому суд при ухвалені рішення брав до уваги надані сторонами докази.

На виконання вимог частини 4 статті 11 ЦПК України, яка покладає на суд обовязок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'ясненню особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, колегія суддів запропонувала апелянту ОСОБА_8 провести по справі генетичну експертизу на предмет перевірки батьківства ОСОБА_8 відносно дитини ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 та оголосила перерву в слуханні справи. Але ОСОБА_8 після перерви відмовився від проведення даної експертизи та направив заяву про завершення слухання справи за його відсутності. .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В матеріалах справи наявні копії рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.07.2016 року ухвали апеляційного суду Черкаської області від 09.11.2016 року, де зазначено, що ОСОБА_8, при розгляді справи про розірвання шлюбу з ОСОБА_9, визнавав, що він є батьком ОСОБА_10.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2017 року - відхилити, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про визнання батьківства - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :