Справа № 2/593/265/2017
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2017 р. м. Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., перевіривши дотримання та виконання вимог ст.ст. 119-120 ЦПК України у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, поданого представником ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача головний спеціаліст відділу представництва Тернопільського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2, діючи в інтересах позивача ОСОБА_1, звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 міської ради із вимогою винести рішення, яким визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно квартиру №-2 у будинку №-27 по вулиці Кушніра у місті Бережани Тернопільської області.

Одночасно у позовній заяві заявлено клопотання про витребування судом копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 із реєстру актів цивільного стану Бережанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартиру ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 із державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також, одночасно із позовом суду подано письмове клопотання про призначення позивачу до сплати судового збору за заявленими майновими вимогами в мінімальному розмірі 640,00 гривень та розстрочення його сплати у зв»язку із майновим станом позивача.

Суд, ознайомившись із вищевказаним позовом прийшов до висновку, що подана суду позовна заява не в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Так, за правилами статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК.

Щодо клопотання про призначення до сплати мінімального розміру судового збору в розмірі 640,00 грн., оскільки позивачу відмовлено у здійсненні оцінки спірного майна у зв»язку із відсутністю відповідних документів, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог п. 4 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

В обґрунтування згаданого клопотання сторона позивача подала відповідь начальника Бережанського ОК МБТІ від 30 березня 2017 року за №-41, з якого вбачається, що виготовлення технічного паспорту на нерухоме майно АДРЕСА_2, у якому вказується його технічна характеристика та оцінка, не можливо у зв»язку з відсутністю необхідних документів, а саме: направлення від держнотконтори на прийняття спадщини, копії свідоцтва про смерть власника майна, технічного паспорта на квартиру власника майна, свідоцтва на право власності, копії паспорта спадкоємця. Одночасно наголошено, що у разі відмови держнотконтори у наданні направлення на прийняття спадщини, направлення може бути надане адвокатом.

Суд критично оцінює такий документ і не приймає його як належний доказ в підтвердження відмови позивачу у здійсненні оцінки спірного майна, виходячи з наступного .

Положеннями п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що ціна позову про право власності на нерухоме майно визначається дійсною вартістю такого нерухомого майна.

Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обов»язкових платежів визначений Постановою Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов»язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358 .

У відповідності до п.п. 1 п. 1 вказаної вище постанови оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов»язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (далі - оподаткування), є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Також, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки майна для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов»язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358, оцінка об»єкта для цілей оподаткування здійснюється суб»єктами оціночної діяльності, які відповідають вимогам, установленим Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", у складі яких працює хоча б один оцінювач, який отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" хоча б за однією із спеціалізацією у межах напряму 1 Оцінка об»єктів у матеріальній формі і напряму 2 Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об»єкти інтелектуальної власності.

До позову не додано документу про таку оцінку майна, як і документів, які свідчать про те, що сторона позивача зверталася за такою оцінкою, однак по незалежних від неї причинах така оцінка не може бути здійснена.

Також, згідно з роз»ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданими в п. 16 Постанови № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача.

А тому, в цій частині клопотання сторони позивача до задоволення не підлягає, а відтак суд приходить до висновку про недотримання стороною позивача вимог п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України не зазначено ціни позову.

До суду представник позивача звернувся в порядку позовного провадження з однією вимогою майнового характеру.

До позовної заяви також додано клопотання представника позивача про розстрочення сплати судового збору, мотивоване тим, що позивач є безробітною особою і не одержує доходів, є єдиним членом сім»ї, ( про що подано відомості з інформаційного фонду ДРФО ДФС України та довідку про склад сім»ї позивача), а тому додаткових джерел доходів у нього немає; також зазначено, що позивач визнаний Тернопільським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, як малозабезпечена особа, якій, внаслідок цього може надаватися безоплатна правова допомога. Тобто факт незадовільного майнового стану позивача фактично є встановлений Тернопільським місцевим центром з надання безоплатної правової допомоги.

Дослідивши в цій частині клопотання , суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 8 Закону, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Тобто, відстрочення від сплати судового збору є правом суду, а також при наявності достатніх підстав вважати, що позивач у зв»язку із своїм скрутним (незадовільним) матеріальним становищем позбавлений можливості сплатити судовий збір. Ці обставини доказуються позивачем на загальних підставах.

Статтею 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» встановлено, що безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.

Представником відповідача в обґрунтування заявленого клопотання в цій частині подано фотокопію відомостей з інформаційного фонду ДРФО ДФС України, з якої вбачається, що у ЦБД ДРФО немає відомостей про доходи позивача за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року; а з фотокопії довідки від 04 жовтня 2016 року №-14019 вбачається, що позивач є одноособово зареєстрованим ІНФОРМАЦІЯ_1. Натомість позов подано до суду 26 травня 2017 року, а відомості про те, який майновий стан позивача на такий час, суду не повідомленою.

Отже, проаналізувавши зазначені відомості, суд вважає, що вони не достатньо обґрунтовують вказане клопотання і не підтверджують скрутного матеріального стану позивача, який був би достатньою підставою для розстрочення у д. в. сплати судового збору. Більш того , представником позивача не зазначено спосіб і час такого розстрочення сплати судового збору. Сам факт звернення позивача за правовою допомогою до Тернопільського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги не є достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору. Доручення Тернопільського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги лише свідчить, що позивач є суб»єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу.

У зв»язку з викладеним, вважаю, що представником позивача не надано достатніх належних доказів, що дають підстави для висновку про розстрочення позивачу сплати судового збору, а тому в задоволенні такого клопотання слід відмовити.

З огляду на викладене, позивачу слід вказати ціну позову, виходячи із вартості спірного нерухомого майна, а судовий збір відповідно має сплачуватись, виходячи зі ставок судового збору, які встановлені ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Станом на 01.01.2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 грн.

Таким чином, розмір судового збору, який слід сплатити позивачу становить 1% від ціни позову, але не менше 640 грн. та не більше 8000 грн.

Отже, визначившись із ціною позову, стороні позивача слід сплатити судовий збір виходячи із її розміру та подати суду відповідний підтверджуючий таку сплату документ.

Актуальні платiжнi реквiзити для перерахування судового збору розміщені на сторінці Бережанського районного суду Тернопільсько області офіційного веб-порталу «Судова влада».

Одночасно суд звертає увагу, що на підтвердження повноважень представника позивача до позовної заяви додано фотокопію довіреності від 17 січня 2017 року, посвідчену директором Тернопільського місцево центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі частини другої статті 42, частини третьої ст. 245 Цивільного кодексу України ОСОБА_5

Положеннями ст. 16 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», визначено, що доручення на надання безоплатної правової допомоги видаються центрами безоплатної правової допомоги, створеними при Міністерстві юстиції України, головних управліннях юстиції в АКР, областях…Аналізуючи положення зазначеного закону, суд приходить до висновку, що вторинну безоплатну правову допомогу можуть надавати лише адвокати, включені до реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на постійній основі, а також адвокати, включені до реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на тимчасовій основі ( на підставі окремих договорів про надання послуг).

Оформлення довіреності, що підтверджує повноваження представника позивача, передбачено Методичними рекомендаціями щодо організації надання безоплатної вторинної правової допомоги місцевими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженими Наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 26.06.2015р. №160 ( Додаток 10) .

Вивчивши додану до позову довіреність представника позивача, суд вважає, що вона не відповідає по змісту вказаному Додатку 10. Так, згаданими Методичними рекомендаціями у Додатку 10, щодо форми і змісту довіреності, визначено, що цією довіреністю уповноважують адвоката, із зазначенням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, з відповідними реквізитами, на підставі доручення відповідного місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Натомість, як вбачається із долученої до позову довіреності, нею уповноважено на представництво інтересів позивача не адвоката, а головного спеціаліста відділу представництва Тернопільського місцевого центру з надання вторинної правової допомоги, особа якої посвідчується паспортом, на підставі наказу цього центру.

З огляду на такі обставини, суд вважає, що повноваження особи, яка подала до суду даний позов не підтверджені у передбаченому законом порядку, оскільки на їх підтвердження суду подано документ, який по змісту не відповідає вимогам закону, що є порушенням ч.8 ст.119 ЦПК України.

Щодо клопотань про витребування судом копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 із реєстру актів цивільного стану Бережанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартиру ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 із державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п.5 ч.6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано, у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, під час попереднього судового засідання, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів…

Отже, вирішення клопотання про витребування певних доказів на стадії відкриття провадження у справі чинним законом не передбачене, таке клопотання може бути вирішене після відкриття провадження у справі. А тому в цій частині суд зазначені клопотання не вирішує, що не позбавляє позивача права заявити їх під час відповідного судового засідання.

Окрім того, всупереч вимогам п.п. 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України, позивач, при викладенні обставин, якими обґрунтовує свої позивні вимоги, не зазначив докази, що підтверджують кожну обставину, або наявність підстав для звільнення від їх доказування.

Так, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник, оскільки таке майно для позивача має бути чужим, тобто перебувати у власності іншої особи.

В пункті 12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

У поданій суду позовній заяві позивачем не зазначено, хто на даний час є власником майна, одночасно вказано його колишнього, на даний час померлого власника ОСОБА_4, позивач не вказав про наявність чи відсутність її правонаступників, як і не зазначив посилань на докази в обґрунтування таких обставин. Участь у справі в якості відповідача ОСОБА_3 міської ради сторона позивача не обґрунтувала жодним чином.

Також позивач не зазначив доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, а саме, що з 1993 року і на сьогоднішній день проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. В цій частині суд відзначає суперечливість відомостей викладених позивачем, оскільки, як вказано у позовній заяві на даний час позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 і як вбачається із відомостей про реєстрацію у його паспорті, він знятий з реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 ще 10 листопада 2015 року.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні заяви в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_2 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

За вказаних обставин суд вважає, що позовну заяву слід залишити без руху для виправлення недоліків, а саме:

- зазначити ціну позову;

- долучити до позову квитанцію про сплату судового збору відповідно до ціни позову;

- на підтвердження повноваження особи, яка подає до суду такий позов, як представник позивача, слід долучити до позовної заяви довіреність чи інший документ, який по змісту відповідає вимогам закону, встановлених для такого виду документів.

Зважаючи на характер та обсяг виявлених недоліків позовної заяви, строк на їх усунення доцільно визначити терміном п'ять днів із дня отримання копії ухвали.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання про визначення судового збору в розмірі 640,00 гривень за подання представником ОСОБА_2 позову в інтересах ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Відмовити у задоволенні клопотання про розстрочення сплати судового збору за подання представником ОСОБА_2 позову в інтересах ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Залишити без розгляду клопотання про витребування копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 із реєстру актів цивільного стану Бережанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартиру ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 із державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позов ОСОБА_1, поданий представником ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, залишити без руху, про що повідомити позивача й надати йому строк для виправлення недоліків в 5 ( пять) днів з дня отримання даної ухвали.

У випадку невиконання вимог даної ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню позивачу

хвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_6