Номер провадження 2/754/4480/17
Справа №754/6719/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2017 року Деснянський районний суду м. Києва в складі:

головуючого-судді: О.М. Панченко

при секретарі: К.О. Моторенко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в м. Києві про припинення дії, що порушує право власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Головного територіального управління юстиції в м. Києві про припинення дії, що порушує право власності. Мотивує вимоги позову тим, що він має у власності квартиру АДРЕСА_1. Право власності виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 03 вересня 2014 року державним нотаріусом 15 Київської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В січні 2017 року він вирішив подарувати квартиру і йому стало відомо, що на квартиру накладено заборону. Як потім він дізнався, квартира АДРЕСА_1 належала гр. ОСОБА_4, яка 21.09.1993 року подарувала її гр. ОСОБА_3 В 1997 році було виявлено втрату оригіналу дарування квартири в зв»язку з чим ОСОБА_4 звернулася із заявою про накладення заборони на відчуження квартири. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно знаходиться заборона (архівний запис) за реєстраційним номером 1614307 де об»єктом обстеження є квартира АДРЕСА_1, власником значиться ОСОБА_4, заборона відчуження накладена на 10 днів. Прокуратурою Ватутінського району м. Києва було накладено арешт на квартиру до отримання дублікату правовстановлюючого документу на неї. Арешт на квартиру було знято першою Київською Держнотконторою на підставі листа прокуратури Деснянського району м. Києва №475 с/07 від 21.04.2010 року, а заборону на відчуження квартири знято не було. Він як новий власник квартири звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори з проханням, щоб зняти накладену заборону з належної йому на праві власності квартири, де йому пояснили, що термін зберігання розпоряджень по накладенню та зняттю заборони складає 3 роки, відповідно до номенклатури справ державної нотконтори за 1997 рік такі відомості відсутні. Після цього він вимушений був звернутися до Головного ТУЮ в м. Києві з письмовою заявою на яку отримав відповідь про те, що для зняття заборони про відчуження квартири йому необхідно звернутися до будь-якого нотаріуса приватного чи державного. Вважає таку рекомендацію Відповідача не прийнятною в зв»язку з чим був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, просив суд про припинення дій, які порушують його право власності на квартиру АДРЕСА_1, а саме - зняти заборону на відчуження нерухомого майна (архівний запис) за реєстраційним № 1614307 та виключити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви та просила суд про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Позивач по справі ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.09.2014 року (а.с. 9).

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що її довіритель користувався спірною квартирою до січня 2017 року та не знав про те, що на квартиру накладено заборону на її відчуження ще у 1997 році. В січні 2017 року він хотів подарувати квартиру та дізнався про те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно знаходиться заборона, де об»єктом обтяження є квартира АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності.

Крім того, прокуратурою Ватутінського району м. Києва було накладено арешт на спірну квартиру до отримання дублікату правовстановлюючого документу на неї, оскільки колишньою власницею квартири було втрачено правовстановлюючий документ на неї. Арешт на квартиру було знято першою Київською Держнотконторою на підставі листа прокуратури Деснянського району м. Києва №475 с/07 від 21.04.2010 року, а заборону на відчуження квартири знято не було.

Позивач звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори з проханням зняти накладену заборону з належної йому на праві власності квартири, де йому пояснили, що термін зберігання розпоряджень по накладенню та зняттю заборони складає 3 роки, відповідно до номенклатури справ державної нотконтори за 1997 рік такі відомості відсутні. Після цього він вимушений був звернутися до відповідача Головного ТУЮ в м. Києві з письмовою заявою на яку отримав відповідь про те, що для зняття заборони про відчуження квартири йому необхідно звернутися до будь-якого нотаріуса приватного чи державного. Вважає таку рекомендацію Відповідача не прийнятною в зв»язку з чим був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Заборона на відчуження квартири АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві власності порушує його право на розпорядження своєю власністю, а тому підлягає захисту судом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 212, 214, 215, 225 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти заборону на відчуження нерухомого майна (архівний запис) за реєстраційним № 1614307 та виключити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.09.2014 року належить ОСОБА_1.

Судові витрати по справі компенсуються за рахунок коштів з державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва, через Деснянський районний суд міста Києва, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя