Справа № 446/2042/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/783/2952/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5»янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_4 до ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 70000 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що ОСОБА_4 не вказав в чому полягає спричинена моральна шкода, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно цю шкоду відповідачем. Вказує, що , акти форм Н-1 та Н-5 від 27 листопада 2014 року, складені за результатами розслідування нещасного випадку, є чинними і не скасованими у судовому порядку. Стверджує, що позивачу відокремленим підрозділом «Кам»янка-Бузька дистанція колії «ДТГО «Львівська залізниця» було виплачено матеріальну допомогу в сумі 1218 грн., також у жовтні 2014 року -3307 грн., у квітні 2015року 1000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Право на судовий захист передбачено ст.55 Конституції України.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначений законом спосіб.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_4 працював монтером колії 4 розряду у ВП «Кам»янка-Бузька дистанція колії».

16 жовтня 2014 року близько 11:59 год., на перегоні Сапіжанка-Добротвір ДТГО "Львівська залізниця", при швидкості 51 км/год., поїзд № 4704 в складі локомотива ЧМЕ-3 №3168 під керуванням ОСОБА_6 та ОСОБА_7, застосувавши екстрене гальмування та звукові сигнали, здійснив наїзд на оператора дефектоскопного візка ОСОБА_8, який був смертельно травмований на місці події, монтер колії ОСОБА_4 отримав множинні травми тіла. Дана обставина доводиться зібраними по справі доказами, зокрема ОСОБА_9 Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 27 листопада 2014 року та ОСОБА_9 проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 27 листопада 2014 року.

Перебування позивача на лікуванні підтверджується копіями епікризів-виписок №116894 від 17 жовтня 2014 року, № 3557 від 23 березня 2015 року, № 2040 від 17 лютого 2014 року, № 9551 від 25 серпня 2015 року, № 12367 від 2 листопада 2015 року, № 8109 від 17 липня 2015 року, № 9172 від 12 серпня 2015 року.

З матеріалів справи, а саме з довідки медико-соціальної експертизи міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК № 265759 серії 10 ААА, вбачається, що ОСОБА_4 встановлено 2 групу інвалідності із втратою працездатності 65% із проходженням лікування в ЛПЗ.

Згідно довідки № 2537 від 10 листопада 2016 року локомотив ЧМЕ-3 № 3168 перебував на балансі відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Мукачево» ДТГО «Львівська залізниця».

Є встановленим, що вироком Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року по справі №446/2595/14-к, ОСОБА_9 визнаний винним за ч.2 ст. 271 КК України. Згідно встановленого вироком суду, ОСОБА_9, виконуючи обов'язки майстра колії ПЧ-3 ДТГО «Львівська залізниця», не забезпечив під час перевірки рейкового господарства дефектоскопним візком супроводження колійним майстром або бригадиром колії і достатньою кількістю сигналістів, не менше двох, що спричинило смертельне травмування оператора цеху рейкової дефектоскопії Кам'янка-Бузької дистанційної колії ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_8, та спричинення тяжких тілесних ушкодженн монтеру колії ОСОБА_5»янка-Бузької дистанції колії ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У ч.2 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд прийшов до вірного висновку, що позивачем одержано травми внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду поїзда № 4704 в складі локомотива ЧМЕ-3 №3168, належного відповідачу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частина 3 ст.23 ЦК України визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що врахував характер, тривалість та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, які будуть необхідні йому для відновлення попереднього стану, хоч такий повністю відновити неможливо, оскільки потерпілому встановлено пожиттєво другу групу інвалідності, він став непрацездатним; тривалий строк перебування його на стаціонарному лікуванні, перенесеними численними оперативними втручаннями, які ще не завершено. При визначенні розміру моральної шкоди належить також врахувати, що потерпілий тривалий час терпить фізичний біль; внаслідок одержаного каліцтва він повинен вживати великих додаткових затрат для організації свого життя. З визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню, належить погодитися.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» відхилити.

Рішення ОСОБА_5»янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: