Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2017 року,

встановила:

У жовтні 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі Товариство) звернулось з даним позовом та після його уточнення і збільшення позовних вимог остаточно просило стягнути в солідарному порядку із відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 1 742512 грн. 74 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначало, що 25 січня 2007 року між ВАТ Сведбанк (назву змінено на ПАТ Сведбанк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0501/0107/88-016, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 25000,00 доларів США, зі сплатою 14,0 % річних, строком до 24 січня 2017 року.

Виконання зобовязань по кредитному договору забезпечено договорами поруки №0501/0107/88-016-Р-1 від 25.01.20007, укладеним між позивачем та ОСОБА_3 та № 0501/0107/88-016-Р-2 від 25.01.20007, укладеним між позивачем та ОСОБА_4

Умови договору ОСОБА_2 не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, окрім того заборгованість по кредитному договору в гривневому еквіваленті збільшилась, оскільки змінився офіційний курс гривні до долара США, а тому станом на 25 лютого 2016 заборгованість становить 1 742 512 грн. 74 коп., яка складається із: 20820 доларів США заборгованості за кредитом, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 566691 грн. 88 коп.; 21594 доларів 13 центів США заборгованості по процентам, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 587762 грн. 63 коп.; 21604 долари 99 центів США пені за останній календарний рік, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ 588058 грн. 23 коп.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 936747 грн. 14 коп. заборгованості по кредитному договору, станом на 25 лютого 2016 року, яка складається з: 13020 доларів 61 цента США відсотків за користування кредитом, що еквівалентно на дату розрахунку 28.02.2017 за курсом НБУ 352 254 грн. 37 коп. та 21604 доларів 99 центів США пені, що еквівалентно на дату розрахунку 28.02.2017 за курсом НБУ 584492 грн. 77 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Товариство подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, судові витрати покласти на відповідачів.

Також просить зменшити розмір стягнення заборгованості по кредитному договору до 1 108162 грн. 69 коп., а саме: заборгованість по процентам за період із 29.07.2009 по 25.02.2016 у розмірі 520 104 грн. 46 коп. та заборгованість по пені за останній рік станом на 25 лютого 2016 року у розмірі 588 058 грн.23 коп. (т.2 а.с. 56-57).

Позивач посилається на те, що оскаржуване рішення суперечить нормам матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, судом порушено положення ст. 267 ЦК України і неправомірно застосовано п.7 ч.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також суд не взяв до уваги ту обставину, що дійсність поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджена рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2010 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Встановлено, що 25 січня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» (назву змінено на ПАТ «Сведбанк») (далі Банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0501/0107/88-016, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 25000,00 доларів США, зі сплатою 14,0 % річних, строком до 24 січня 2017 року (т.1 а.с. 4-6).

Виконання зобовязань по кредитному договору забезпечено договорами поруки №0501/0107/88-016-Р-1 від 25 січня 2007 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_3 та № 0501/0107/88-016-Р-2 від 25 січня 2007 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_4Б.( т.1 а.с. 8-9)

28 листопада 2012 року між Банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 даного договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів (т.1 а.с. 23-36).

Цього ж дня між TOB «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено також Договір факторингу.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору клієнт, а саме TOB «ФК» Вектор Плюс» відступає фактору - TOB «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів (т.1 а.с. 37-47)

Як убачається із матеріалів справи, умови кредитного договору відповідач ОСОБА_2 не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, а тому станом на 25 лютого 2016 року заборгованість за кредитним договором становила 1742512,74 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 20820,00 доларів США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ становить 566691,88 грн., заборгованості по процентам 21594,13 доларів США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ становить 587762,63 грн. а пені за останній календарний рік 21604,99 доларів США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ становить 588058,23 грн. Сума заборгованості підтверджується розрахунком, який знаходиться у матеріалах справи.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2010 року зобовязано відповідачів повернути ПАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору, яка станом на 28 липня 2009 року складала 24920,66 доларів США, а саме: сума несплаченого кредиту 20820,00 доларів США, несплачені відсотки за користування кредитом 2485,73 доларів США, пеня за порушення строків погашення кредиту та відсотків 1614,93 доларів США, а у випадку відсутності цього майна, суд ухвалив стягнути в солідарному порядку із відповідачів 191 044, 28 грн. Рішення набрало законної сили 28 вересня 2010 року (т.1 а.с. 126).

Суд першої інстанції ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог і застосував строк позовної давності до частини нарахованих процентів до 01 жовтня 2011 року із посиланням на положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає заборону кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Також суд відмовив у задоволенні позову до поручителів, мотивуючи тим, що останній платіж позичальником було здійснено у березні 2010 року, а вимога до поручителів у шестимісячний строк предявлена не була (ч.4 ст. 559 ЦК України).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Зазначена правова норма регулює позасудовий порядок повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитора з метою захисту прав споживача, як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року по справі №6-2393с14.

Відтак, враховуючи наявність рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2010 року про стягнення із відповідачів заборгованості по вказаному кредитному договору, яка визначена станом на 28 липня 2009 року, то задоволенню підлягають уточнені вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом, починаючи з 29.07.2009 по 25.02.2016 у розмірі 520 104 грн. 46 коп. та пені за останній рік станом на 25 лютого 2016 року у розмірі 588 058 грн.23 коп. Вказана сума заборгованості по процентам та пені підтверджена розрахунком боргу станом на 25.02.16 із повною історією платежів та довідкою про грошові надходження станом на 25 лютого 2016 року, які надані позивачем і знаходяться у матеріалах справи (т.1 а.с. 232-237).

Також є неправильним висновок суду першої інстанції, що позивачем пропущений шестимісячний строк для предявлення вимоги до поручителів.

Судовим рішенням від 16.09.2010 року підтверджено і не потребує доведенню той факт, що в межах строків, передбачених чинним законодавством кредитор звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення із позичальника і поручителів заборгованості по кредиту.

Таким чином, у відповідності до положень частини 4 статті 559 ЦК України, підстав вважати, що у спірних правовідносинах порука припинена немає, оскільки позовні вимоги до поручителів були заявлені вчасно.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У звязку із ухваленням колегією суддів рішення про задоволення позовних вимог та задоволення апеляційної скарги, то із відповідачів в рівних долях підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нове.

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» ( ) заборгованість по кредитному договору № 0501/0107/88-016 від 25 січня 2007 року в сумі 1 108162 грн. 69 коп., а саме: заборгованість по процентам за період із 29.07.2009 по 25.02.2016 у розмірі 520 104 грн. 46 коп. та заборгованість по пені за останній рік станом на 25 лютого 2016 року у розмірі 588 058 грн.23 коп.

Стягнути із відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» по 2557 грн. 80 коп. з кожного судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: