Справа № 629/1756/17
Номер провадження 2/629/994/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.10.2017 року Лозівський міськрайонний суд, Харківської області в складі : головуючого - судді Дегтярчук М. А., за участю секретаря судового засідання -Беззубенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -
Позивач звернувся до суду 22.05.2017 року з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.02.2017 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. Як зазначив позивач у своєму позові, з моменту набрання рішенням законної сили в нього змінився майновий стан. Так, перебуваючи в законному шлюбі з його дружиною, у них народилася друга дитина, в зв»язку з чим дружина змушена піти у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та як наслідок знаходиться на його утриманні, як і двоє їхніх спільних дітей. Крім того, на його утриманні перебуває його матір - ОСОБА_3,1953 року народження, яка є інвалідом, хворіє на цукровий діабет та є пенсіонером за віком. Всі ці обставини поставили його в скрутне матеріальне становище, так як він не має коштів для існування і не може дозволи купити собі найнеобхідніше. В зв»язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з позовом, в якому прохає змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.02.2017 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до розміру 1/10 частини всіх видів заробітної плати щомісяця, починаючи з дня пред»явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в первісному та уточненому позові, зауважив, що дитина повинна утримуватися обома батьками.
Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним становищем та через стан здоров»я ОСОБА_1 не здатен сплачувати аліменти на утримання сина, у розмірі, який встановлений рішенням суду. Також зауважила, що позивач має нормальний стан здоров»я, є працездатним, має стабільний заробіток. Пояснила,що розмір аліментів, згідно з рішенням суду від 13.02.2017 року для утримання дитини є на даний час достатнім.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.02.2017 року ОСОБА_1 визнано батьком дитини ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, та з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.067.2016 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.8-11). До актового запису про народження дитини внесені відповідні зміни.
З 28.04.2012 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7,що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області(а.с.50). Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12,13).
Із довідки № 355 від 01.08.2017 року, виданої Панютинським професійним аграрним ліцеєм вбачається,що дружина позивача - ОСОБА_7 працює в Пранютинському професійному аграрному ліцеї з 10.03.2011 року та з 05.07.2017 року знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.51).
Позивач вказує,що в зв»язку з тим,що його дружина перебуває у декретній відпустці та знаходиться на його утриманні, як і двоє їхніх спільних дітей, також на його утриманні перебуває матір - пенсіонерка, яка є інвалідом та хворіє на цукровий діабет, потребує його допомоги та матеріальної підтримки, а отже не має змоги сплачувати на утримання сина 1/4 частину своїх доходів, у зв'язку із чим змушений звернутися до суду з даним позовом.
Відповідно до ст.8 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
У ст..150 СК України визначені обов»язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя
За змістомст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України).
Відповідно дост. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положеньст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положеньст. 182 СК України, так і положень ст. ст.183,184 СК України.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до правової позиції ВС України викладеної у постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13 ВС України прийшов до наступних висновків. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст.183та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Будь-яких доказів, які б стверджували погіршення матеріального стану та неможливість сплати позивачем аліментів у визначеному розмірі, суду не надано.
Як на доказ погіршення свого майнового становища позивач посилався на той факт, що його мати ОСОБА_3 має тяжкий стан здоров»я, але доказів родинних відносин з нею не надав. Крім того, зауважив,що гр. ОСОБА_10 окрім нього має ще сина та доньку, які є працездатними та надають їй допомогу.
Крім того, суд критично ставиться до доводів позивача, оскільки згідно довідок про реєстрацію його сім'я: дружина ОСОБА_7 та двоє малолітніх дітей зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, а він з гр.ОСОБА_3 в АДРЕСА_1. Факт роздільного проживання з сім»єю був підтверджений позивачем в судовому засіданні. З цього приводу він пояснив, що таке проживання влаштовує як його, так і всіх інших, в тому числі дружину та гр.. ОСОБА_3
Також, ОСОБА_1 в судовому засіданні зауважив, що з дружиною ОСОБА_7 хоча вони і проживають окремо, але мають спільний бюджет. Стягнення за рішенням суду на малолітніх дітей з нього не проводяться.
Щодо посилання позивача про нецільове використання відповідачем коштів, отриманих в рахунок сплати аліментів, суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Згідно ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Як доказом цього позивачем було надано суду диск з відеозаписом, який був проглянутий в судовому засіданні.
Суд не приймає вказаний відеозапис як доказ нецільового використання аліментних коштів, а також як недобросовісну, несумлінну поведінку відповідача. Інших доказів позивачем не надано.
Отже, позивач не надав суду належних доказів щодо нецільового використання ОСОБА_2 аліментів, які за рішенням суду стягнуті з нього на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2
Частиною1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язаня довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь- які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Оцінивши зібрані в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі за недоведеністю.
Керуючись ст.ст.10,60,213-215 ЦПК України, ст.ст.180-184,192 СК України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги тобто в порядку ст. 294 ЦПК України. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання шляхом подачі апеляційної скарги його копії.

Суддя: М.О.Дегтярчук