Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Євграфової Є.П., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки і піклування Сарненської районної державної адміністрації, про відібрання малолітньої дитини та визначення місця її проживання; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки і піклування Сарненської районної державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд за кордон та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відібрання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначення її місця проживання з батьком.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний рішенням суду 13 липня 2012 року. У шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 вказує, що 30 березня 2012 року та 10 вересня 2012 року надав дружині дозволи на перетин їх спільною дитиною кордону з Республікою Молдова у супроводі її матері ОСОБА_4, а у кінці вересня 2012 року дізнався, що остання не збирається повертатись до України, і спільну дитину залишає з собою.

ОСОБА_3 посилаючись на те, що ОСОБА_4 без його згоди змінила місце проживання їх дитини, вважає, що доньку слід відібрати у відповідача без позбавлення її батьківських прав та визначити її місце проживання за місцем реєстрації: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 у 2012 році їх донька залишилась проживати з нею, у зв'язку з чим ОСОБА_3 надав нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон до Республіки Молдова, а тому вона вивезла дитину на законних підставах, однак батько дитини після закінчення терміну перебування дитини за кордоном не надає дозволу на її перебування у Республіці Молдова, де вона створила іншу сім'ю, і в якій проживає їх донька та де нею створені всі належні умови для проживання.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Повернуто малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з території Республіки Молдова на територію України до постійного місця реєстрації та проживання в АДРЕСА_2. Передано малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батькові ОСОБА_3 для постійного проживання з батьком при поверненні з території Республіки Молдова на територію України до постійного місця реєстрації та проживання, до моменту повернення матері ОСОБА_6 на територію України до місця реєстрації для постійного проживання в АДРЕСА_2. Решту первісних позовних вимог залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю на території України в місці реєстрації в АДРЕСА_2. Решту зустрічних позовних вимог залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення, а зустрічні вимоги ОСОБА_4 - задоволено частково. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, змінити рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісних і зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що мати дитини без згоди батька змінила місце проживання дочки, визначивши його за межами України.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2013 року.

Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення Сарненського районного суду від 13 липня 2012 року шлюб між сторонами - розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 виїхала за кордон і стала проживати на території Республіки Молдова, де 12 січня 2013 року одружилася вдруге.

Згідно заяв, посвідчених приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу, ОСОБА_3 надавав згоду на виїзд доньки ОСОБА_5 у супроводі матері з метою відпочинку та оздоровлення в Республіку Молдова на період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року, а також на період з 10 вересня 2012 року по 31 грудня 2013 року, в яких дає також згоду приймати матері всі необхідні рішення стосовно їхньої дитини (т.1, а.с.91,92).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що мати малолітньої дитини має постійне місце проживання, джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, при цьому виняткових обставин, у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір'ю.

Дитина завжди залишається з матір'ю, тільки якщо батько не доведе у суді виняткових обставин неможливості цього та визначення місця проживання дитини разом з ним.

Судом апеляційної інстанції дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка, а наведені у касаційній скарзі недоліки при розгляді справи не впливають на суть ухвалених рішень і висновків суду не спростовують. Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді касаційної інстанції не встановлено.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не вбачає підстав для скасування ухваленого судом апеляційної інстанції рішення, так як воно ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права. Законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 337, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська