Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваші С.О.,

за участі позивача та її представника, предстаника відповідача ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі законних представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа Миколаївська міська рада та Служба у справах дітей Центрального району про визнання правочину недійсним , визнання недійсними Свідоцтв про право власності та витребування майна , -

ВСТАНОВИВ :

В жовтні 2016 року позивачка з подальшими уточненнями звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним правочин -протокол № 1 від 05.11.2015 року загальних зборів засновників ТОВ "Антей" про збільшення статутного капіталу за рахунок внесення майна ОСОБА_2 , яке складається з житлового будинку літ. А-2, загальною площею 151,0 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., господарських будівель та споруд , який розташований по вул. Лагерній , 24/1 в м. Миколаєві , та земельної ділянки ,площею 424 кв.м. кадастровий номер :01:011:0005, яка знаходиться також за цією адресою; визнати недійсним Свідоцтво про право власності СТА 122545 на зазначену земельну ділянку , індексний номер :49294043, видане 08.12.2015 року Миколаївським міським управлінням юстиції ; визнати недійсним Свідоцтво про право власності СТА 122756 на зазначений житловий будинок, індексний номер :48269738, видане 24.11.2015 року Миколаївським міським управлінням юстиції; витребувати у ОСОБА_7 вказані земельну ділянку та житловий будинок , та передати його у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі, звернувши увагу суду на те, що позивачка письмової згоди на відчуження майна не надавала, отже правочин щодо передання спільного сумісного майна до статуного капіталу Товариства є недійсним в силу ст. 65 СК України та ст. 2013,215 ЦК України. Як наслідок, недійсними є Свідоцтва про право власності на це майно, видане ,ТОВ "Анттей" , а незаконне відчужене майно підлягає витребуванню з чужого володіння ОСОБА_7, якй є власником на теперішній час.

Відповідачі надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, вимоги позову не визнали з підстав, викладених в письмових запереченнях. Представник відповідача звернув увагу суду га те, що позивачка у 2007 році щодо земельної ділянки та у 2014 році щодо житлового будинку надала ОСОБА_2 письмові розписки про те, що не має жодних претензій на це майно, оскільки не приймала участі у його набутті. В подальшому ОСОБА_2В, , вважаючи це майно своєю власністю, розпорядився ним на власний розсуд і передав як частку у статутному капіталі до ТОВ "Анттей", засновником якого він є. Відповідно до вимог чинного законодавства, майно, передане одним із подружжя до підприємства, стає власністю юридичної особи і не підлягає розподілу. Оскільки в подальшому Товариство у чіткій відповідності до вимог закону розпорядилося належним йому майном та подарувало його ОСОБА_7, немає підстав для витребування цьго майна у законного власника.

Вислухав пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони з 21 лютого 1986 року перебувають у зареєстрованому шлюбі . Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 вересня 2015 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з відповідачем, з якою вона звернулася до суду 28 квітня 2015 року. Від шлюбу мають повнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, є його законними представниками.

Правовстановлюючими документами, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що у період шлюбу сторони придбали наступне майно:

- житловий будинок по вул. Лагерній, 24/1 в м. Миколаєві на підставі Свідоцтва про право власності САЕ № 359500 від 11.01.2012 року, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, складається з житлового будинку літ. А-2 загальною площею 151,0 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., господарських будівель та споруд, який зареєстрована за ОСОБА_2, вартістю на теперішній час 2 520672 грн, визначена на підставі Висновку № 120-002 від 22.01.2016 р. будівельно-технічного експертного дослідження. З технічного паспорту на вказаний будинок вбачається, що він закінчений будівництвом у 2011 році ;

- земельну ділянку по вул. Лагерній, 24/1 в м. Миколаєві , придбана за еквівалент 42 00 доларів США 27 березня 2007 року за договором купівлі-продажу 1/2 частки земельної ділянки по вул. Лагерній, 24 в м.Миколаєві , загальною площею 850 кв.м. За ОСОБА_8 на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 617673 , ця земельна ділянка по вул. Лагерній, 24/1 , площею 424 кв.м., кадастровий номер :01:011:0005, належить ОСОБА_2 Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 надавала нотаріально посвідчену згоду своєму чоловікові на придбання цієї ділянки .

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва 21.03.2016 року проведено поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами , який розташований по вул. Лагерній, 24/1 в м. Миколаєві , складається з житлового будинку літера А-2 , загальною площею 151,0 кв.м. , житловою площею 37,7 кв.м, та право власності на 1/2 частину земельної ділянки , кадастровий номер :01:011:0005, яка знаходиться по вул. Лагерній, 24/1 в м. Миколаєві, площею 424 кв.м., на якій розташований житловий будинок з усіма господарськими спорудами та побутовими будівлями і спорудами , який розташований по Лагерній , 24/1 в м. Миколаєві .

Залишено у власності ОСОБА_2 по 1/2 частині земельної ділянки, площею 424 кв.м., та житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами , який розташований по вул. Лагерній , 24/1 в м. Миколаєві , складається з житлового будинку літера А-2 , загальною площею 151,0 кв.м. , житловою площею 37,7 кв.м.

Залишено у власності ОСОБА_2 по 1/2 частині вказаних житлового будинку та земельної ділянки по вул. Лагерній , 24/1 в м. Миколаєві .

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасоване в частині вирішення позовних вимог про поділ житлового будинку та земельної ділянки, та в задоволенні цих вимог відмовлено. З цього рішення суду вбачається, що колегія судів прийшла до висновку, що дійссно, вищевказане нероухоме майно було обєктом спільної сумісної власності сторін, оскільки було придбано в період шлюбу (протилежного суду не надано).

У спірному будинку на час виникнення спірних правовідносин зареєстрований відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та онук позивачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 Позивачка зареєстрована за іншою адресою.

29 жовтня 2015 року ОСОБА_3 створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Анттей" , зареєстроване у встановленому порядку в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно Протоколу № 1 загальних зборів засновників від 05.11.2015 року , включено до складу засновників Товариства ОСОБА_2 Прийнято рішення про збільшення статуного капіталу за рахунок внесення майна ОСОБА_2, яке складається з земельної ділянки, площею 424 кв.м., та житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами , який розташований по вул. Лагерній , 24/1 в м. Миколаєві , складається з житлового будинку літера А-2, загальною площею 151,0 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м. Частки у статутному капіталі розподілені наступним чином: ОСОБА_3О, 0,15 % часток у статутному капіталі, ОСОБА_2 - 99,85 % у статутному капіталі Товариства.

Як вбачається з письмових заперечень відповідачів, при цьому до Товариства були надані розписка від 27 березня 2007 року ОСОБА_1 про те, що вона не буде мати претензій щодо отриманої грошової суми від продажу будинку по вул.Скляра, 36 і на придбане житло ОСОБА_2 або знову збудоване та розписка від 22 липня 2014 року, в якій ОСОБА_1 надала свою згоду на те, що у випадку розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вона не буде мати претензій на нерухоме майно , що належить на праві власності ОСОБА_2, а саме будинок по вул. Лагерній, 24/1 - у якості письмової згоди ОСОБА_1 на відчуження цих обєктів.

Відповідні зміні у складі учасників , розподілу їх часток , складі і розмірі статутного капіталу були зареєстровані у встановленому порядку в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та затверджено Статуту Товариства у новій редакції 12.11.2015 року .

Так, пунктами 4.1, 4.2 Статуту встановлено, що Товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність, продукції, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Майно товариства формується за рахунок , в тому числі, майна і грошових коштів, переданого товариству учасником, інших надходжень, не заборонених законом.

Пукнтом 3.6 Статут встановлено, що рішення щодо зміни статутного капіталу набувають чинності з моменту реєстрації відповідних змін та доповнень Статуту.

Таким чином, ОСОБА_2 ( як вбачається з протоколів засновників Товариства) передав Товариству належне йому майно як вклад до Статутного капіталу, а отже як його засновник.

Протоколом загальних зборів від 08.02.2016 року ТОВ "Анттей" вирішено подарувати вказані земельну ділянку та житловий будинок неповнолітньому ОСОБА_7

Згідно Договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 11 лютого 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом ММНО ОСОБА_9 за р/н № 129, ТОВ "Анттей", від імені якого діяв ОСОБА_3 , подарував ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, від імені та в інтересах якого діяяли законні представники мати ОСОБА_5 та батько ОСОБА_6 на підставі рішення виконавчого комітетут ММР № 27 від 22.01.2016 року ( яким надано дозвіл ТОВ "Анттей" в особі директора ОСОБА_3О, подарувати малолітньому ОСОБА_7Р, вказане майно, а законним представникам малолітнього прийняти в дар ці житловий будингок та земельну ділянку) , земельну діялянку, площею 424 кв.м., та житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами , що складається з житлового будинку літера А-2 , загальною площею 151,0 кв.м. , житловою площею 37,7 кв.м, які розташований по вул. Лагерній , 24/1 в м. Миколаєві .

Ці нежитлові обєкти належали ТОВ "Анттей" на підставі Свідоцтва про право власності СТА 122545 на вищезазначену земельну ділянку , індексний номер :49294043, видане 08.12.2015 року Миколаївським міським управлінням юстиції , та Свідоцтва про право власності СТА 122756 на вищезазначений житловий будинок , індексний номер :48269738, видане 24.11.2015 року Миколаївським міським управлінням юстиції;

Право власності Товариства зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ,згідно матеріалів нотаріальної справи на час вчинення правочину під обтяженням не перебували.

Протоколом № 4 від 04.04.2016 року загальних зборів учаснитків ТОВ "Анттей" вирішено припинити Товариство шляхом його ліквідації у добровільному порядку та призначено проведення ліквідаційної процедури.

Станом на 17.08.2016 року ТОВ "Анттей" є ліквідованим.

Згідно зі ст. 60, 63 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 65 СК України,дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, господарське товариство є власником майна, переданогойому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»).

Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 CК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст. ст. 116, 147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї.

Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя(засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Отже, учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя.

Таким чином, у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.3. ст. 215 ЦК - Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, відповідно до положень ст. 7 ЗУ Про господарські товариства, зміни, які сталися в установчих документах товариства і які підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" .

Товариство зобов'язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установчих документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

За ст. 13 цього Закону,вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові

чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Відповідно до положень ст. 16 ЗУ Про господарські товариства, Товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного (складеного) капіталу. Збільшення статутного (складеного) капіталу може бути здійснено лише після внесення повністю всіма учасниками своїх вкладів (оплати акцій), крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення про зміну розміру статутного (складеного) капіталу товариства набирає чинності з дня внесення таких змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Така сама норма міститься і в ч.3 ст. 52 цього Закону - зміни до статуту, пов'язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

До того ж , навіть самою законодавчо визначеною дефініцією (ст. 50 цього Закону) поняття товариства з обмеженою відповідальністю , Товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Частиною 7 статті 16 , ч. 3 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон № 1952-IV) визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом .Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами .

Оскільки вищенаведеними нормами діючого законодавства встановлено, що будь-які зміни до статутного фонду набувають чинності , а отже і дійсності, з моменту їх державної реєстрації , за такого, на момент реєстрації права власності за Товариством 24.11.2015 року такі зміни були зареєстровані , а отже було підтверджено заявником, що передача майна (спірної нерухомості) у власність Товариства як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду) відбулася.

Згідно із ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів України поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес способом, який може бути встановлений договором або законом.

За такого , позовні вимоги про визнання недійсними правочину та Свідоцтв про право власності ТОВ "Анттей" - в межах визначених правових підстав позову - не підлягають задоволенню як безпідставні. Як наслідок, не підлягають задоволенню і вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_7

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача стягненню судового збору, сплаченого при подачі позову, не підлягають.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.