Справа № 201/3449/17
Провадження № 2/201/1363/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2017р. ОСОБА_1 звернувся в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. № 3-8).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2, №5471 від 04.07.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом станом на 04.05.2016р. в розмірі 7494,63 дол.США, що за курсом НБУ становить 188871,47 грн., та витрат повязаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 грн., а всього 190571,47 грн., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наступні обставини. 11.10.2006р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №DL/76, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 25 000 дол. США з кінцевим терміном повернення 11.10.2011р. В лютому 2017р. позивачу стало відомо про наявність виконавчого напису №5471 від 04.07.2016р. про стягнення з нього на користь банку 7494,63 дол. США. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат, Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив безспірність вимог, посилаючись на те, що 30.09.2010р. позивачем в добровільному порядку було передано ПАТ КБ «ПриватБанк» заставне майно для реалізації, вартість якого перевішувала розмір заборгованості по кредиту. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано та перевірено, з якого дня у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право вимоги до ОСОБА_1 та те, що на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років, враховуючи що кредитний договір укладений строком до 11.10.2011р. Просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 від 04.07.2016р., зареєстрований в реєстрі за № 5471 таким, що не підлягає виконанню.

В наданій суду 19.09.2017р. заяві представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 14.02.2017р. - а.с. №111) позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити, розглянувши справу за його відсутності та відсутності представника позивача (а.с. № 110).

Представник відповідача - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р.- а.с. №31) в судове засідання 19.09.2017р. не з,явився, про день та час розгляду справи відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» був повідомлений належним чином (а.с. № 85). 14.06.2017р. до суду надійшли письмові заперечення представника відповідача, в яких він позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість зазначивши, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з дотриманням вимог законодавства, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не зобовязаний перевіряти безспірність заборгованості та встановлювати права та обовязків учасників правовідносин, в свою чергу банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач безпідставно вважає, що виконавчий напис вчинений поза межами трьох років з дня виникнення право вимоги, оскільки кредитний договір укладено на строк до 11.10.2011р., згідно до п.6.7. кредитного договору строк позовної давності сторонами встановлено 5 років, які спливають 11.10.2016р., а виконавчий напис вчинено 04.07.2016р., тобто в межах строків позовної давності.

Відповідачка - приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_2, в судове засідання 19.09.2017р. не з,явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. № 86). В наданих суду 18.05.2017р. письмових поясненнях, позовні вимоги вважала необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог законодавства, на підставі наданих банком документів, які підтверджували безспірність заборгованості, в контексті положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку. Просила в задоволенні позову відмовити.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін, надані представниками сторін письмові пояснення та заперечення щодо предмету позову, на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та винести рішення на загальних засадах цивільного судочинства, встановлених главою 7 розділу ІІІ ЦПК України.

Розгляд справи відбувався згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.3 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.11 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 11.10.2006р. між ЗАТ КБ ПриватБанк (надалі назва банку була змінена на ПАТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_1, був укладений кредитний договір №DL/76, згідно якого ОСОБА_1, був наданий кредит у розмірі 25 000дол. США на придбання транспортного засобу на строк до 11.10.2011р.

Згідно умов п. 1.3. кредитного договору, строк повернення кредиту та процентів визначаються графіком погашення кредиту (Додаток №1 до договору) який в свою визначає обов,язок позичальника здійснювати щомісячний платіж для погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості за кредитом та процентів.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

04.07.2016р. приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DL/76 від 11.10.2006р. станом на 04.05.2016р. грошових коштів у сумі 190571 грн. 47 коп., з яких: заборгованість за кредитним договором 7494,63 дол. США (що станом на 04.05.2016р. за курсом НБУ дорівнювало 188871,47 грн.) та витрати повязані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700грн. (а.с. №13).

В виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення проводиться за 9 років 6 місяців 23 дні, а саме за період з 11.10.2006р. по 04.05.2016р.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ від 03.03.2004р. №20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Відповідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Так, згідно до наданої для вчинення виконавчого напису банком виписки по рахунку боржника, ОСОБА_1, починаючи з 14.07.2009р. допустив прострочення виконання своїх грошових зобов,язань по сплаті щомісячного платежу, а останнє погашення заборгованості відбулося 04.07.2011р.

Отже, оскільки позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів повинна обчислюватися з настанням строку виконання кожного щомісячного платежу, тому у даному випадку, суд приходить до висновку про відсутність обставин, які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3-річний строк з дня виникнення права вимоги для звернення 04.07.2016р. до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача кредитної заборгованості саме в розмірі 7494,63 дол. США за період з 11.10.2006р. по 04.05.2016р.

З відповідних підстав суд оцінює критично посилання представника відповідача на вчинення нотаріусом виконавчого напису в межах строків визначених сторонами згідно умов кредитного договору.

Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172 зі змінами та доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на підтвердження безспірності заборгованості був наданий документ названий банком, як виписка по особовому рахунку боржника ОСОБА_1, станом на 04.05.2016р., проте відповідний документ по своїй суті є розрахунком заборгованості та не відповідає вимогам до первинних документів (виписки по рахунку) оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Що стосується посилань позивача та його представника про невідповідність розрахунку заборгованості, з урахуванням тих обставин, що позивачем за для погашення заборгованості по договору в 2010 році банку було передане заставне майно для реалізації, суд зазначає, що розглядаючи дану справу, суд не вирішує питання про стягнення заборгованості, а отже даним обставинам судом може бути надана правова оцінка у разі стягнення заборгованості в судовому порядку.

Враховуючи встановлені судом обставини, надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність безспірності заборгованості між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DL/76 на час вчинення виконавчого напису, та вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 від 04.07.2016р., зареєстрований в реєстрі за №5471 таким, що не підлягає виконанню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. №2).

На підставі викладеного, керуючись ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ від 03.03.2004р.,ст. ст. 526, 530, 1054 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 169, ч.2 ст.197 ст.ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 04.07.2016р., зареєстрований в реєстрі за №5471 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DL/76 від 11.10.2006р. грошових коштів у сумі 188871 грн. 47 коп. (заборгованість за кредитним договором в розмірі 7494,63 дол. США, що станом на 04.05.2016р. за курсом НБУ дорівнювало 1888871,47 грн.) та витрати повязані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700грн., а всього 190571 грн. 47 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.