Номер провадження: 22-ц/785/5224/17
Номер справи місцевого суду: 521/7071/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» про стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

14.04.2016 року ОСОБА_3 звернулась із позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» (далі-Банк) безпідставно списаних грошових коштів у розмірі 2 595,66 гривень та відшкодування моральної шкоди у розмірі 90 000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 18.12.2015 року вона звернулась до Банка стосовно відкриття поточного рахунку для перерахування пенсійних виплат і того ж дня отримала від Банка пластикову картку для нарахування пенсії № 159536 (далі-картка). Після відкриття карткового рахунку на картку була перерахована пенсія у розмірі 4 193,97 гривень. 21.12.2015 року, за sms повідомленням Банка її стало відомо про списання простроченої заборгованості з погашення боргу за карткою в сумі 1 950 гривень, а згодом були списані кошти ще і у розмірі 146,99 гривень, 949 гривень та 498,64 гривень.

Позивачка усно зверталась до працівників Банка з приводу списання грошових коштів, однак жодної чіткої та аргументованої інформації не отримала.

З телефонної розмови по гарячій лінії позивачці стало відомо, що грошові кошти були списані через наявність у неї заборгованості за кредитним договором.

30.12.2016 року позивачка звернулась із заявою до Банка з приводу надання інформації про підстави списання грошових коштів, а також про повернення грошових коштів, на що отримала суперечливі відповіді про те, що це конфіенційна інформація, яка перевіряється Банком.

Посилаючись на незаконність дій Банка щодо списання грошових коштів, спричинення їй моральної шкоди, позивачка просила позов задовольнити.

Представник позивачки підтримав позову у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Представник Банка не визнала позов у судовому засіданні в суді першої інстанції, подала письмові заперечення на позов.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2017 року позов задоволено частково: суд стягнув з Банка на користь позивачки 2 595,66 гривень безпідставно списаних грошових коштів і 2 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також 4 000 гривень витрат на правову допомогу і судові витрати у вигляді судового збору.

В апеляційній скарзі представник Банка просить рішення суду скасувати постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, наявність підстав для списання грошових коштів і відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Позивачка і її представник, представник Банка не зявились у засідання колегії суддів.

Позивачка в особі представника, а також представник Банка сповіщені про розгляд справи 05.10.2017 року, що підтверджується довідковим листом від 13.07.2017 року про сповіщення представника позивачки адвоката ОСОБА_4 і рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення апеляційного суду, яке вручено представнику Банка 10.08.2017 року.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивачка просила стягнути з Банка безпідставно списані у грудні 2015 року грошові кошти у розмірі 2 595,66 гривень та відшкодувати завдану безпідставним списанням грошових коштів моральну шкоду у розмірі 90 000 гривень (а.с.3-8).

Суд, задовольняючи позов частково і стягуючи грошові кошти у розмірі 2 595,66 гривень, а також 2 000 гривень на відшкодування моральної шкоди виходив з того, що відповідно до ст. 1212 ЦК України має місце набуття Банком майна без достатніх на те правових підстав, крім того, позивачка зазнала моральних страждань (а.с.119-122).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини із зобовязань, які регулюються нормами ЦК України, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління НБУ 21.01.2004 року № 22 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за №388/8978 (далі- Інструкція), Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт)- далі Умови).

У позові слід відмовити з таких підстав.

Колегією суддів встановлено, що 20.12.2007 року між Банком і ОСОБА_3, на підставі Заяви позичальника від 20.12.2007 року, укладено договір, за умовами якого позивачка отримала кредит у розмірі 10 200,43 гривень на строк до 20.06.2009 року і зобовязалась повернути суму кредиту та відсотки у строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с.84-93 т.1).

Пунктом п. 1.4 Умов визначено, що кредитно-заставний договір (далі -Договір) це договір укладений між Банком та позичальником шляхом підписання позичальником Заяви позичальника, яка разом з запропонованими Банком Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам (далі- Умови) та тарифами складає кредитно-заставний договір. Датою укладення договору є дата підписання позичальником Заяви позичальника (а.с.85-89).

Підписавши 20.12.2007 року Заяву позичальника ОСОБА_3 підтвердила, що вона ознайомлена із Умовами, які були наданій їй у письмовій формі, а також підтвердила своїм підписом факт надання їй повної інформації щодо умов кредитування в Банку і надала згоду на запропоновані Банком Умови надання споживчого кредиту (а.с.84).

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом (ст. 1071 ч.ч.1,2 ЦК України).

Пунктом 3.2.5 Умов, зокрема передбачено, що позичальник доручає Банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті Кредиту або у валюті, відмінної від валюти Кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за Заявою та цими Умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядка (а.с.85-89).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника ( п. 6.5 Інструкції із змінами, внесеними згідно з Постановою Національного банку №132 від 15.04.2005). Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ч.ч.1,2 п.1 ЦК України). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України (ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України). В силу ст. 215 ч.2 ЦК України, оскільки відсутній закон, який би встановлював недійсність договору від 20.12.2007 року, договір від 20.12.2007 року не є нікчемним. У встановленому законом порядку, договір від 20.12.2007 року не оспорено сторонами договору й не визнано недійсним. Зважаючи на те, що між сторонами існує зобовязання із договору від 20.12.2007 року який укладено між Банком та позичальником шляхом підписання позичальником Заяви позичальника, яка разом з запропонованими Банком Умовами та тарифами складає кредитно-заставний договір, вказаний договір не є нікчемним, і, у встановленому законом порядку не визнано недійсним, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 360-7 ч.2 ЦПК України відступає від правової позиції Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-757цс15 про те,що Умови…….не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору…. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. ст. 525 ч.1, 526 ч.1, 530 ч.1, 626 ч.1, 629 ч.1, 638 ч.1 ЦК України).

У засіданні колегії суддів встановлено, що ОСОБА_3 порушила умови зобовязання від 20.12.2007 року і допустила заборгованість у розмірі 31 0554 гривень, що стало підставою для видачі виконавчого листа згілно рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20.01.2011 року (а.с.94,95). 18.12.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Банка із заявою про перерахування належних їй сум пенсії (грошової допомоги) на її поточний рахунок , який відкрито у відділенні №20 Банка (а.с.60). Відповідно до п. 3.2.5 умов договору від 20.12.2007 року (позичальник доручає Банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті Кредиту або у валюті, відмінної від валюти Кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за Заявою та цими Умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання, п.3.2.2 умов, а.с.85-89), 21.12.2015 року ОСОБА_2 списав з поточного рахунка позивачки 2 096,98 гривень, а 24.01.2016 року 498,63 гривень (всього 2 595,61 гривень) в рахунок погашення заборгованості за договором від 20.12.2007 року (а.с.20). Оскільки грошові кошти 21.12.2015 року і 24.01.2016 року списані з поточного рахунку позивачки відповідно до умов зобовязання яке до цього часу існує між Банком та позивачкою, відсутні правові підстави для ствердження того, що списання грошових коштів було безпідставним, у звязку з чим колегія суддів відмовляє у позові про стягнення 2 595,66 гривень Вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню зважаючи на наступне. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ст.23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. 1167 ч.1 ЦК України). Зважаючи на те, що позивачка, належними та допустимими доказами не довела того, що ОСОБА_2 порушив її права, а також того, що з боку Банку стосовно позивачки мали місце неправомірні дії, колегія суддів відмовляє у позові у цій частині за недоведеністю вимог. У звязку із відмовою у позові у повному обсязі, відсутні правові підстави для стягнення з Банка на користь позивачки витрат на правову допомогу і судових витрат. Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позову, рішення суду не відповідає вимогам закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення. Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у позові до публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» про стягнення грошових коштів у розмірі 2 595,66 гривень і відшкодування моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6