УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», треті особи: голова правління публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» Тацький Костянтин Владиславович, начальник публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» Конотопське управління по експлуатації газового господарства Краснянський Павло Володимирович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 22 червня 2001 року вона працювала в Конотопському управлінні по експлуатації газового господарства на посаді юрисконсульта за безстроковим трудовим договором. З квітня 2009 року вона знаходилась у відпустці в зв'язку з вагітністю та пологами, а в серпні 2009 року їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

22 червня 2012 року вона приступила до роботи, а 02 липня 2012 року її було попереджено про скорочення посади юрисконсульта з 03 вересня 2012 року, що було погоджено зборами профспілки, які відбулися за її відсутності.

З 22 серпня 2012 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, під час якої без її відома 1 листопада 2014 року її було переміщено на посаду юрисконсульта публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (далі - ПАТ «Сумигаз»).

Після виходу з відпустки, 26 червня 2015 року вона приступила до роботи і того ж дня їй було повідомлено, що вільних посад юрисконсультів немає та надано пропозицію щодо можливого працевлаштування. Також у повідомленні було зазначено, що в разі незгоди її попереджають про майбутнє скорочення 26 червня 2015 року. Ознайомившись з пропозиціями, вона не знайшла жодної посади, яка б відповідала її кваліфікації, тому відмовилась, про що власноручно повідомила.

Наказом голови правління ПАТ «Сумигаз» від 26 червня 2015 року № 342к її звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штатів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_4 вважала, що при її звільненні не були дотримані норми чинного законодавства, тому, уточнивши позовні вимоги, просила суд: скасувати наказ про її звільнення, поновити її на посаді юрисконсульта ПАТ «Сумигаз» з розташуванням робочого місця у м. Конотопі; зобов'язати відповідача анулювати записи про скорочення в її трудовій книжці; період з 26 червня 2015 року до моменту розгляду справи судом вважати вимушеним прогулом та стягнути з ПАТ «Сумигаз» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 червня 2015 року до дати ухвалення рішення судом, судові витрати та відшкодувати моральну шкоду; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі та стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 6 жовтня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 22 червня 2001 року була прийнята на роботу до Конотопського управління по експлуатації газового господарства відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» на посаду юрисконсульта за безстроковим трудовим договором.

З серпня 2009 року до 22 червня 2012 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

На виконання рішення правління ПАТ «Сумигаз» від 27 червня 2012 року керівництвом Конотопського управління по експлуатації газового господарства ПАТ «Сумигаз» були внесені зміни до штатного розпису апарату цього управління, а саме рішенням від 02 липня 2012 року виведено зі штатного розпису посаду юрисконсульта.

02 липня 2012 року ОСОБА_4 попереджено про скорочення посади юрисконсульта з 03 вересня 2012 року та наступне вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З 22 серпня 2012 року позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у зв'язку з потребою дитини у домашньому догляді, яка в подальшому була продовжена їй до 28 червня 2015 року.

Наказом голови правління ПАТ «Сумигаз» від 31 жовтня 2014 року № 249 із змінами, внесеними відповідно до наказу голови правління цього ж товариства від 01 вересня 2015 року № 632к, ОСОБА_4, юрисконсульта Конотопського управління по експлуатації газового господарства, переміщено в межах спеціальності, функціональних обов'язків, зі збереженням графіку і режиму роботи та раніше встановлених умов оплати праці в ПАТ «Сумигаз» з 01 листопада 2014 року з розташуванням робочого місця в м. Конотопі.

На підставі наказу голови правління ПАТ «Сумигаз» від 26 червня 2015 року № 341к, ОСОБА_4 перервано відпустку для догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку відповідно до поданої нею заяви, у зв'язку з чим з 26 червня 2015 року вона приступила до виконання своїх обов'язків і того ж дня було повідомлено про скорочення її посади і запропоновано їй зайняти посаду в ПАТ «Сумигаз» згідно з переліком та умовами, вказаними у додатку № 1. Одночасно було повідомлено, що у випадку незгоди, її буде звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 26 червня 2015 року. Від вказаної пропозиції позивач відмовилась.

Наказом голови правління ПАТ «Сумигаз» від 26 червня 2015 року за № 342к ОСОБА_4 звільнено з роботи з 26 червня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Положеннями п. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці мається на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у ч. 3 ст. 64 ГК України.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог, оскільки звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді спору, суд першої інстанції, перевірив наявність підстав для звільнення позивача, з'ясував наявність змін в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників та встановив факт додержання відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Таким чином, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.С. Ткачук