Справа №345/4614/16-ц
Провадження № 2/345/244/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

з участю : позивача відповідача ОСОБА_1

представника відповідача позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Страхової компанії Альфа Страхування про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеними позовами.

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.11.2015 року близько 13.30 год. в м. Калуші по вул. Б.Хмельницького сталося ДТП за участю двох транспортних засобів, якими керував він та ОСОБА_3

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 17.12.2015 року провадження у справі відносно ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, яку постановою апеляційного суду Івано Франківської області від 22.02.2016 року (а.с. 9 11) залишено без змін.

Постановою Апеляційного суду Івано Франківської області від 12.05.2016 року постанову Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 18.03.2016 року відносно ОСОБА_1 скасовано та провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12 14).

Вважає винуватим у вчиненні ДТП ОСОБА_3, а тому оскільки в результаті ДТП його автомобіль отримав значні пошкодження, то просить стягнути з ОСОБА_3 49 308,97 грн. матеріальної шкоди, 34 000,00 грн. моральної шкоди, 1 252,72 грн. сплаченого судового збору, 2 000,00 грн. за надання правової допомоги та 2 500,00 грн. витрат на проведення експертного авто товарознавчого дослідження.

Моральну шкоду обґрунтовують тим, що внаслідок ДТП він перебуває в стані емоційного пригнічення і дискомфорту, різко погіршився стан його здоровя та постійне нервове напруження позбавляє його нормальної роботи і відпочинку.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди (а.с. 62 63), який обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП, яку спричинив ОСОБА_1 його транспортний засіб було пошкоджено. Загальна вартість понесених витрат на ремонт автомобіля становить 11 800,00 грн., які й просить стягнути з ОСОБА_1 та судові витрати по справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свій позов та підтвердив наведене. Заперечує проти зустрічного позову.

Представник відповідача позивача ОСОБА_3 підтримав зустрічний позов. Позов ОСОБА_1 не визнає та просить у його задоволенні відмовити.

Представник співвідповідача Страхової компанії Альфа Страхування у судове засідання не зявився, хоча завчасно і належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи судовою повісткою.

Суд вважає, що справу слід розглянути у відсутності представника відповідача на підстав наявних у матеріалах справи доказах, яких достатньо для вирішення справи по суті.

На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, а позов ОСОБА_3 підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 17.11.2015 року близько 13.30 год. в м. Калуші по вул. Б.Хмельницького сталося ДТП за участю двох транспортних засобів, якими керував ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Факт вчинення ДТП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та схемою наслідків дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 17.11.2015 року.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, постановою Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 17.12.2015 року провадження у справі відносно ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, яку постановою Апеляційного суду Івано Франківської області від 22.02.2016 року залишено без змін та постановою Апеляційного суду Івано Франківської області від 12.05.2016 року постанову Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 18.03.2016 року відносно ОСОБА_1 скасовано та провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні встановлено, що згідно ремонтної калькуляції (а.с. 28 32), вартість ремонту автомобіля становить 49 308,97 грн.

Як вбачається із рахунку фактури № СТО-000093 від 30.12.2015 року (а.с. 64) вартість товару на ремонт автомобіля ОСОБА_3 становить 11 800,00 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Відповідно до Положення по порядок та умови проведення обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1996 року № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, в даних правовідносинах відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, оскільки позовні вимоги предявлені до володільця транспортного засобу, тому й шкоду повинен відшкодовувати він.

Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Отже, володілець транспортного засобу, як заподіювач шкоди, яку завдав джерелом підвищеної небезпеки, зобовязаний відшкодувати незалежно від своєї вини, адже така шкода є завжди неправомірною.

У звязку з цим, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 про відшкодування 49 308,97 грн. матеріальної шкоди слід задоволити та стягнути із Лаврика зазначену суму, 3 252,72 грн. судових витрат та 2 500,00 грн. витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про відшкодування 11 800,00 грн. матеріальної шкоди також підлягає до задоволення та слід стягнути із ОСОБА_1 в його користь зазначену суму збитків.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 довів, що внаслідок ДТП він перебував у стані емоційного пригнічення і дискомфорту, різко погіршився стан його здоровя та постійне нервове напруження позбавило його нормальної роботи і відпочинку.

Жодних довідок про погіршення стану здоровя ОСОБА_1 суду не представив та судом під час розгляду справи не здобуто.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 слід стягнути 5 000,00 грн. моральної шкоди із предявлених 34 000,00 грн., яких на думку суду є достатньо при вищенаведених обставинах.

У задоволенні решти позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, й керуючись ст. ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд,

р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Страхової компанії Альфа Страхування про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 49 308,97 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, 5 000,00 грн. моральної шкоди, 3 252,72 грн. судових витрат та 2 500,00 грн. витрат на проведення експертного авто товарознавчого дослідження, а всього 60 061,69 грн.

У задоволенні решти позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 11 800,00 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди та 640,00 грн. судових витрат, а всього 12 440,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано Франківської області через Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий: