Справа № 462/433/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 жовтня 2017 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Кирилюк А.І.,

за участю секретаря: Фрейдун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, суд

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на квартиру №28 в будинку №91«а» по вул. Любінській в м. Львові в порядку спадкування, після смерті її батька ОСОБА_3, який помер 15.06.2015 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.06.2015 року помер її батько - ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на квартиру №28 в будинку №91«а» по вул. Любінській в м. Львові. Вона є дочкою померлого та єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті батька спадщину вона прийняла, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім того, у встановлений законом шестимісячний термін звернулась до Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, 18.10.2016 року нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у спадковій справі відсутні документи необхідні для вчинення вказаної нотаріальної дії, а саме документи, які підтверджують реєстрацію права власності за спадкодавцем на спадкове майно та розяснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, що й стало причиною звернення із даним позовом до суду.

Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, яка представила заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України.

Представник відповідача - ОСОБА_2 міської ради, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак суд приходить до переконання про можливість розгляду справи без його участі, оскільки матеріалів справи є достатньо для прийняття рішення.

Третя особа - ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не забезпечила явку в судове засідання свого представника, натомість завідуюча нотаріальної конториподала заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності їх представника (а.с. 28).

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши копію спадкової справи після смертіОСОБА_4, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що квартира №28 в будинку №91«а» по вул. Любінській в м. Львові була надана ОСОБА_3 на підставі ордеру №178 виданого виконкомом ОСОБА_2 міської ради депутатів трудящих від 12 липня 1967 року на сімю з трьох осіб.

Довідкою № 125/17 від 05.10.2017 року підтверджується, що ОСОБА_4 був членом кооперативу ЖБК «Машинобудівник», йому належала квартира АДРЕСА_1«а» і у 1982 році він повністю вніс свій пайовий внесок за вказану квартиру в розмірі 4481 крб.

Відповідно до довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №1/11272 від 13.08.2015 року згідно даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року реєстрація квартири №28 в будинку №91«а» ЖБК «Машинобудівник» по вул. Любінська в м. Львові не проводилась (а.с. 50 на звороті).

Свідоцтвом про народження серія V-УР № 0680659 виданим 05.02.1964 року підтверджується, що батьками ОСОБА_5 (позивач у справі), ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8).

А відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ № 370767 від 12.04.1986 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на «Смірнова», про що свідчить актовий запис № 861 (а.с. 9).

15 червня 2015 року помер батько позивачки - ОСОБА_3, про що складено відповідний актовий запис за № 579 та видано свідоцтво про смерть серія І-СГ №398632 (а.с.10).

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини, за правилами ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ч. 1 ст. 1268 ЦК України.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3,4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4інших спадкоємців, окрім позивача немає.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №374/2015, ОСОБА_1 13 серпня 2015 року звернулася до Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4М.(а.с. 38).

Однак, нотаріусом 18.10.2016 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме документи, які підтверджують реєстрацію права власності за спадкодавцем на спадкове майно та розяснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (а.с. 72).

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_3 належала квартира №28 в будинку №91«а» по вул. Любінській в м. Львові, проте він не зареєстрував у встановленому порядку право власності на вказане майно.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач ОСОБА_1, як донька померлого ОСОБА_4, як єдина спадкоємиця за законом після його смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на належну спадкодавцю квартиру №28 в будинку №91«а» по вул. Любінській в м. Львові, а тому суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на вказану квартиру.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.1216-1219, 1226, 1223, 1258-1261 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру №28 в будинку №91«а» по вул. Любінській в м. Львові, в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_3, який помер 15 червня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя(підпис). З оригіналом згідно

Суддя: