Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5035/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Правекс-Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Правекс-Банк", третя особа - ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим,

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 березня 2017 року,

встановила:

У квітні 2016 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» (далі Банк) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів на їх користь заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 40551,40 доларів США з яких: кредит 25374 доларів США; проценти 15137,40 доларів США, та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 18 липня 2006 року між АКБ «Правекс- Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 416-022/06Р, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 32000 доларів США строком до 18 липня 2031 року з процентною ставкою 12% річних. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 107 доларів США щомісяця, до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця у строк до 10-го числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач в свою чергу порушила умови договору щодо сплати щомісячних платежів, внаслідок чого у неї станом на 15 лютого 2016 року утворилась заборгованість: 25374 доларів США за кредитом, 15137,40 доларів США заборгованості за відсотками. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність за виконання в повному обсязі зобов»язань ОСОБА_2

12 вересня 2016 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов, в якому просила визнати договір поруки № 416-022/06Р, укладений 18 липня 2006 року між нею та Банком таким, що припинив свою дію.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що Банк в шестимісячний строк не предявив вимогу до поручителя.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 березня 2017 року первісний позов задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, де просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У звязку з тяжким матеріальним становищем через втрату роботи ОСОБА_2 не могла продовжувати належним чином виконувати свої зобовязання перед Банком. Про свій фінансовий стан вона повідомила працівника банку, який здійснював супровід її кредитного договору. Також вказує на те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності. Крім того, висновок суду в частині відсутності підстав для задоволення зустрічного позову, у звязку з тим, що строк дії договору поруки встановлено до 18 липня 2034 року, є помилковим і суперечить правовим позиціям Верховного Суду України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Судом встановлено, що 18 липня 2006 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 416-022/06Р, за яким останній надано кредит у розмірі 32000 доларів США строком до 18 липня 2031 року зі сплатою 12% річних (а.с.7).

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором між Банком та ОСОБА_3 18 липня 2006 року був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність (а.с.14).

Згідно позовних вимог, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 15.02.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 40511,40 доларів США, з яких заборгованість за кредитом 25374,00 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 15137,40 доларів США.

Відповідно Генеральної ліцензії № 7 від 10.10.2011 року банку надано право здійснення валютних операції згідно додатком до ліцензії (а.с.23-26).

За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст.530 ЦК України).

Стаття 1050 ЦК України передбачає наслідки прострочення позичальником повернення позики.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

У відповідності п. 4.1 кредитного договору позичальник зобов'язувалася погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 107 доларів США щомісяця, до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10-го числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків. (п.4.2 кредитного договору).

Згідно п. 4.4 кредитного договору шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та або сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк повідомляє Позичальника.

У разі виникнення подій, зазначених у п.п. 4.4 кредитного договору позичальник зобовязується достроково погасити заборгованість за кредитом, відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф (пункт 6.1.7 договору).

Відповідно розрахунку заборгованості за даним кредитним договором останній платіж за тілом кредиту боржником здійснено 12 лютого 2010 року у сумі 93 доларів США (а.с.6)

Проплати по відсотках було здійснено: 11.05.2010 року в сумі 400,00 доларів США; 09.04.2013 року в сумі 1000,00 доларів США; 15.05.2013 року в сумі 1000,00 доларів США; 04.06.2013 року в сумі 1000,00 доларів США; 23.10.2013 року в сумі 915,00 доларів США; 26.11.2013 року в сумі 800,00 доларів США; 13.09.2014 року в сумі 300,00 доларів США; 18.08.2015 року в сумі 375,02 доларів США; 13.10.2016 року в сумі 300,00 доларів США; 23.01.2016 року в сумі 110,00 доларів США; 26.01.2016 року в сумі 145,00 доларів США (а.с. 5-6).

Пунктом 4.3.1 кредитного договору передбачено, що при внесенні платежів (заборгованості за кредитом і відсотками) у розмірі, що перевищує суму, зазначену у п.п. 4.1, 4.2., сума перевищення направляється на часткове погашення заборгованості за кредитом.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що останній платіж за тілом кредиту боржником здійснено 12 лютого 2010 року, дійшов правильного висновку про те, строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору припинився достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто - 10.03.2010. За таких обставин, у позичальника виник обовязок достроково сплатити заборгованість за кредитом, відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

В березні 2016 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію (а.с.68-71).

В січні 2017 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності в якій зазначає, що позов подано у березні 2016 року, тобто поза межами загального строку позовної давності, а тому позовні вимоги банку не підлягають задоволенню (а.с.108-109).

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частина 4 ст. 261 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦПК України).

Таким чином, вищевказані платежі позичальником здійснювалися не в погашення конкретного чергового платежу, та оскільки суми здійснених проплат різні, у відповідності до п.4.3.1 кредитного договору направлялися на часткове погашення заборгованості за кредитом, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що здійснення позичальником часткового погашення сум заборгованості свідчить про визнання нею боргу, у звязку з чим відбулося переривання строку позовної давності, що свідчить про наявність підстав для задоволення первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 40511,40 доларів США, що еквівалентно станом на день прийняття судом рішення у сумі 1100026 грн. 29 коп.

У відповідності ст. 533 ЦУ України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, стягнення з боржника заборгованості в іноземній валюті здійснюється за наявності у Банка відповідної ліцензії, дозволу на використання іноземної валюти та у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті.

Крім того, правова позиція, щодо стягнення з боржника грошової суми в іноземній валюті викладена в постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі № 6-1680цс15.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 416-022/06Р від 18.07.2006 року.

Згідно п. 4.1 вищевказаного договору встановлено строк дії поруки до 18 липня 2034 року (а.с14).

Постановою Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-170цс13 визначено, що у відповідності ч. 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, кредитор має право предявити вимогу до поручителя протягом передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку як шляхом надіслання відповідного повідомлення, так і шляхом звернення до суду з відповідним позовом

Непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Таким чином, враховуючи, що строк дії договору поруки встановлено до 18.07.2034, тому у відповідності ч. 4 ст. 559 ЦК України відсутні підстави для визнання поруки припиненою.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу на непредявлення Банком вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання спростовуються матеріалами справи, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність зустрічного позову.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Таким чином, у відповідності до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: