Справа №486/1032/16-ц 08.06.2017 08.06.2017 08.06.2017
Провадження №22-ц/784/1381/17
категорія 34 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

08 червня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі: представника позивача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 4 травня 2017 року

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що він є власником житлового будинку № 6-А по вул. Маяковського в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року. Крім того, за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 грудня 2014 року за ним визнано право власності на будівельні матеріали, вкладені в самочинні добудови та перебудови до житлового будинку, розташованого по вул. Маяковського, 6-а в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, на суму 213 918 грн. 11 коп.

Власником сусіднього будинку № 6 по тій же вулиці, є його колишня дружина ОСОБА_5

16 квітня 2014 року відповідачка, найняла бульдозер, за допомогою якого зруйнувала частину будинку № 6-А.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 пошкодила належне йому майно, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь матеріальні збитки завдані пошкодженням житлового будинку та будівельних матеріалів, які вкладені в його переобладнання у розмірі 164362 грн., та 20000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 4 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 2010 рік.

В період спільного проживання, на підставі договорів купівлі-продажу від 5 грудня 2007 року, ОСОБА_5 придбала житловий будинок, загальною площею 46 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,07 га, для обслуговування житлового будинку, які знаходяться в м. Южноукраїнськ Миколаївської області по вул. Маяковського, 6, а також земельну ділянку площею 0,24 га, для ведення селянського господарства, за цією ж адресою, та житловий будинок, загальною площею 27,9 кв.м., з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою м. Южноукраїнськ, вул. Маяковського, 6А. При цьому, житлові будинки знаходяться на одній земельній ділянці.

19 березня 2009 року ОСОБА_5 отримала державні акти на зазначені вище земельні ділянки.

За період з 2007 року по 2013 рік ОСОБА_4 самовільно здійснив прибудову зовнішніх стін житлового будинку № 6А, в звязку з чим його площа збільшилася і складала 100,6 кв.м. (а.с. 167).

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 4 грудня 2013 року в порядку поділу спільного майна подружжя за сторонами визнано право власності по ? частині зазначених земельних ділянок за кожним. Виділення в натурі часток цих земельних ділянок сторонами не проводилось.

Водночас, в задоволенні вимог про поділ вказаних будинків відмовлено. При цьому, судом зроблено висновок, що ці будинки не можуть бути визнані обєктами спільної сумісної власності подружжя, в звязку з тим, що ОСОБА_5 не було проведено державну реєстрацію права власності на це майно.

2 квітня 2014 року ОСОБА_5 управлінням містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації видано будівельний НОМЕР_1 на житловий будинок по вул. Маяковського, 6А у м. Южноукраїнськ Миколаївської області, а 9 квітня 2014 року ОСОБА_5, як власник цього житлового будинку повідомила Інспекцію державного архітектурно - будівельного контролю у Миколаївській області про початок виконання будівельних робіт від 3 квітня 2014 року, а саме реконструкцію житлового будинку з господарськими будівлями за рахунок знесення літ. А-ж за вищевказаною адресою (а.с. 114-115).

16 квітня 2014 року за вказівкою ОСОБА_5 були знесені самочинно прибудовані зовнішні стіни житлового будинку по вул. Маяковського, 6А (літ. А-ж).

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозволи на будівництво об'єкта містобудування.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (ст. ст. 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної ст.ст. 1, 7 та 8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до ст.ст. 29, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.ст. 27, 30 зазначеного Закону.

Отже, виходячи з наведеного, здійснення ОСОБА_5, як особою, яка придбала спірний будинок 6-А по вул. Маяковського, та співвласником земельної ділянки, на якій цей будинок знаходиться, реконструкції цього будинку шляхом знесення самочинно прибудованих зовнішніх стін, не суперечить чинному законодавству в сфері будівництва.

Водночас, на момент виникнення спірних правовідносин (квітень 2014 року), спірний будинок не належав позивачу на праві особистої приватної власності.

До того ж, як вбачається з позову ОСОБА_4, він просив відшкодувати збитки завдані пошкодженням спірного будинку та будівельних матеріалів, виходячи з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 червня 2014 року.

Між тим, в даному експертному висновку зроблено розрахунок збитків, повязаних з руйнацією та пошкодженням будівельних, конструктивних елементів житлового будинку, паркану та замощення, виходячи з вартості ремонтно-відновлювальних робіт по капітальному ремонту будівельних елементів житлового будинку та з урахуванням вартості матеріалів.

Водночас, доказів реальної вартості втрачених будівельних матеріалів, позивач суду не надав.

Посилання позивача на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 грудня 2014 року, за яким за ОСОБА_4 визнано право власності на будівельні матеріали, вкладені в самочинні добудови та перебудови до спірного житлового будинку, не заслуговують на увагу, оскільки обставини проведення ОСОБА_5 реконструкції спірного будинку в квітні 2014 року, в даному рішенні судом не досліджувались.

Крім того, судом визнано за позивачем право власності на будівельні матеріали вже після проведеної відповідачкою реконструкції.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України юридичною підставою відповідальності за заподіяну шкоду, є сукупність елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправної поведінки особи, причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою та вина особи, яка заподіяла шкоду.

Крім того, у випадку відшкодування завданих збитків, доказуванню підлягає розмір таких збитків, який визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність в діях ОСОБА_5 усіх складових частин цивільного правопорушення, а тому вимоги ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків не можуть вважатись обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З цих же підстав не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідачки моральної шкоди.

За такого, основний висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, є правильним.

Визнання за позивачем права власності на спірний будинок в порядку поділу спільного майна подружжя за рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2015 року, не може свідчити про те, що в квітні 2014 року відповідачкою проводилась реконструкція будинку, який належав саме позивачу.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального або процесуального права, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 4 травня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_6