Справа № 344/291/17
Провадження № 22-ц/779/988/2017
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретар Возняк В.Д.,

з участю: позивача ОСОБА_2

представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третьої особи служби у справах дітей Тисменицької РДА про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

у січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_6, батько ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухиляється від обов`язку по вихованню дитини, коштів на її утримання не надає. Збільшивши позовні вимоги, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 10 000 грн щомісячно до її повноліття, стягнути з нього аліменти за три останні роки на загальну суму 360 000 грн та позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_7

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 900 грн щомісячно, починаючи з 15 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 640 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права. Суд не врахував, що відповідач офіційно працює та протягом тривалого часу проживає в Італії, пересилав по 200 Євро під час шлюбу, тобто має матеріальну можливість оплачувати аліменти. Указаний нею розмір аліментів 10 000 грн є необхідним для нормального розвитку дитини. Відповідач не заперечував домовленості про добровільний переказ аліментів на банківський рахунок дитини, однак своїх зобов'язань не виконав, що є підставою для присудження з нього аліментів за минулий час у зв'язку з ухиленням від їх сплати. Щодо позбавлення батьківських прав, то суд не взяв до уваги висновки психологів про те, що дитина боїться відповідача. ОСОБА_6 агресивно реагує на всі дії, що суперечать його волі і може створити небезпеку для дочки своєю поведінкою. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали, представник ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги заперечила, представник служби у справах дітей підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Тисменицького районного суду від 05 листопада 2013 року шлюб між ними розірвано, дитину залишено на проживанні з матір'ю.

25.10.2014 позивач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_6 має дозвіл на проживання і з 2008 року працює на підставі трудового договору у фірмі «Омоніма» в Італії, здійснював переказ коштів позивачці.

Розпорядженням Тисменицької РДА від 16.09.2015 ОСОБА_6 надано право спілкуватися та брати участь у вихованні дочки ОСОБА_7

Ухвалою Тисменицького районного суду від 20 січня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визнання способу участі у її вихованні, відшкодування моральної шкоди.

Згідно висновку № 07-17/02-20 від 10.02.2017 комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА є недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 щодо малолітньої дочки ОСОБА_7

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що фактичних даних, на підставі яких можна було би дійти висновку про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, немає. Враховуючи всі обставини справи, суд дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів для застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення батьківських прав.

Такий висновок суду відповідає нормам ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ст. ст. 150, 164 СК України, роз'ясненням, даним у п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав".

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки психологів про те, що дитина боїться відповідача, а також агресивну поведінку останнього відносно позивачки як підстави для позбавлення батьківських прав, колегія суддів відхиляє, оскільки ці обставини самі по собі не можуть бути достатньою підставою для такого крайнього заходу впливу з огляду на відсутність винної поведінки батька або свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, які мають переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (справа ЄСПЛ "Хант проти України" від 07.12.2006).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 намагався бачити дочку та оскаржив у суді чинення йому перешкод у зустрічах з нею, що свідчить про його інтерес до дитини. Даних про негативні якості особистості відповідача та його недостойну поведінку матеріали справи не містять.

Щодо стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_7 за минулий період, то суд першої інстанції урахував положення ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, відповідно до яких аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому посилання в апеляційній скарзі тільки на невиконання відповідачем домовленості про переказ аліментів на банківський рахунок дитини без врахування вимог закону не можна вважати достатнім, належним, безспірним доказом.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір у цій частині позову, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні стягнення аліментів за минулий період, так як ОСОБА_2 не надала належних доказів того, що вона вживала заходів для одержання аліментів із ОСОБА_6

Докази та обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі відносно вимог про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з нього аліментів за останні три роки, спростовуються матеріалами справи і додаткового правового аналізу не потребують, а наведені у скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявниці з висновком суду щодо їх оцінки.

Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Однак, із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 у розмірі 900 грн погодитись не можна.

Правильно встановивши наявність обставин, яким обґрунтовувались вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 900 грн щомісячно.

При визначенні такого розміру аліментів суд виходив з того, що відповідач працює, але у нього мінливий дохід, інших дітей на утриманні не має і спроможний платити аліменти на утримання дитини. При цьому суд ураховував прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, визначений у статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік".

Проте, поза увагою суду першої інстанції залишились наступні обставини.

Як видно з матеріалів справи і визнається відповідачем та його представником, ОСОБА_6 на даний час працює за кордоном в Республіці Італія м. Бергамо на посаді завідуючого складом на фабриці «Mazzoleni Trafilerie Bergamasche (т. 1 а. с. 29 об., 33-34, 220-225). У 2013-2014 роках він здійснював грошові перекази по 200 євро в місяць на ім'я відповідачки (т. 1 а. с. 30-32).

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Приймаючи до уваги наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що виходячи із матеріального становища відповідача і те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, слід визначити з урахуванням вимог статей 182, 184 СК України у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісячно.

З огляду на вищенаведене, оскаржуване рішення в частині визначення розміру аліментів слід змінити, збільшивши розмір стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_7 до 3 000 грн.

В решті рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 308 ЦПК України є підставою для залишення судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з нього аліментів за останні три роки, без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2017 року в частині стягнення аліментів змінити. Збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до 3 000 грн щомісячно.

В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Бойчук І.В.

Горейко М.Д.