Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/47/17
Провадження по справі 2/281/84/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Гребенюка В.В.,

при секретарі судового засідання Стужук Н.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому, з урахуванням останніх уточнень, просила визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А», прибудову до житлового будинку літ. «а», загальною площею 75,3 кв. м., житловою 35,8 кв. м., ганок літ. «а1», погріб, літ. «п/г», сарай літ. «Б», прибудову літ. «б», гараж літ. «Г», навіс літ. «Н», туалет літ. «Т», літню кухню літ. «Д», огорожу №№ 1-4, розташовані по вулиці Шевченка, 44 в смт Лугини Лугинскького району Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що наведений житловий будинок, господарські будівлі й споруди належали її чоловікові ОСОБА_5, померлому 05.04.2001 року. Про існування даного майна вона дізналася в 2014 році прийнявши спадщину за заповітом в 2001 році. Але, нотаріус відмовила їй в оформленні прав на перелічене спадкове майно через знаходження спадкової справи щодо ОСОБА_5 на непідконтрольній Україні території в Донецькому обласному нотаріальному архіві.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Також пояснила, що в оформленні спадщини на вищевказане домоволодіння нотаріусом позивачці було відмовлено, а рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 20.09.2016 року у справі № 281/274/16-ц щодо визнання права власності на житловий будинок № 44 по вулиці Шевченка в смт Лугини Лугинскького району Житомирської області обґрунтовано положеннями ЦК України 2003 року, а не ЦК УРСР, що є невірним. Наведене, а також те, що судом не розглядалися вимоги про визнання права власності на житловий будинок літ. «А» з прибудовою літ. «а» та господарські будівлі й споруди за вказаною адресою стало підставою для звернення до суду наразі.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, просила його задовольнити та пояснила, що вона та її сестри - ОСОБА_6 й ОСОБА_4 з батьком на момент його смерті не проживали, будь-яких дій щодо прийняття спадщини не здійснювали.

Відповідачки ОСОБА_6, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. На адресу суду направили заяви згідно яких вони проти задоволення позову не заперечують, справу просять розглядати за їх відсутності.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачка перебувала із ОСОБА_5 з 12.02.1967 року у шлюбі про що свідчить копія свідоцтва про одруження VI УР № 073279, видане бюро РАГС Лугинського району Житомирської області 12.02.1967 року наявна в матеріалах справи.

Відповідачка ОСОБА_2 є донькою позивачки та ОСОБА_5, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження VI-УР № 1426072, виданого бюро РАГС Лугинського району Житомирської області 06.10.1959 року, свідоцтва про укладення шлюбу І-ТП № 411571, виданого Лугинським райвідділом РАГС Житомирської області 19.07.1980 року, свідоцтва про розірвання шлюбу 1-КЕ № 088985, виданого відділом РАГС Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області 05.06.2001 року, свідоцтва про одруження виданого відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя 26.07.2003 року.

Відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доводиться доньками померлому ОСОБА_5 та позивачці про що свідчать надані суду копії свідоцтва про народження VI-УР № 1426073, виданого бюро РАГС Лугинського району Житомирської області 14.02.1967 року та свідоцтва про укладення шлюбу І-ТП № 411749, виданого Лугинського райвідділу РАГС Житомирської області 21.02.1981 року й свідоцтва про народження VI-УР № 1426074, виданого сільською радою Лугинського району Житомирської області 14.02.1967 року та свідоцтва про укладення шлюбу І-ТП № 481023, виданого Лугинським райвідділом РАГС Житомирської області 23.02.1985 року відповідно.

21.12.1967 року виконавчим комітетом Лугинського пос. ради було видане свідоцтво № 53 про право особистої власності на будівлю, копія якого наявна в матеріалах справи, згідно якого ОСОБА_5 належить ціле домоволодіння в пос. Лугини по вул. Шевченка, 44. Згідно доданої до позову копії технічного паспорту вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 75,3 кв. м. з них житлова 35,8 кв. м., прибудови літ. «а», ганку літ. «а1», погрібу літ. «п/г», сараю літ. «Б», гаражу літ. «Г», навісу літ. «Н», прибудови літ. «б», туалету літ. «Т», літньої кухні літ. «Д», огорожі №№ 1-4.

Як свідчить свідоцтво про смерть 1 НО № 521287, видане 06.04.2001 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області, копія якого є в матеріалах справи, ОСОБА_5 помер 05.04.2001 року.

На момент смерті ОСОБА_5, згідно копії домової книги, наявної у справі, з ним в будинку 25 по вулиці Семенішина у місті Маріуполі Донецької області проживала лише позивачка.

23.10.2001 року позивачкою було оформлено право на спадщину за заповітом, про що свідчить надана суду копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене 23.10.2001 року держаним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори. Спадкове майно, на яке було видане свідоцтво, складається з 7/50 частки жилого домоволодіння з належними надвірними прибудовами, розташованого у місті Маріуполі по вулиці Семенішина будинок № 25 на земельній ділянці ОСОБА_7 народних депутатів та грошового внеску з належними відсотками, компенсаціями, сертифікатами, який зберігався в філії Жовтневого відділення Ощадбанку України № 171/042 міста Маріуполя.

Житловий будинок за адресою: вул. Шевченка, 44, смт Лугини, Лугинського району, Житомирської області залишився не заповіданим, а в оформленні свідоцтва про право на спадщину на даний будинок позивачці нотаріусом було відмовлено. Наведене зумовило звернення позивачки до Лугинського районного суду Житомирської області в червні 2016 року із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. 20.09.2016 року Лугинський районний суд Житомирської області рішенням у цивільній справі № 281/274/16-ц визнав право власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: вулиця Шевченка, 44, смт Лугини, Лугинського району, Житомирської області, загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5, померлого 05 квітня 2001 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до абз. абз. 4-5 п. 2.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 N 127 прибудови (до житлового будинку), якими окрім іншого можуть бути комори та веранди, є частиною будинку й мають внутрішнє сполучення з основними частинами будинків. Відповідно, такі прибудови є приналежностями житлового будинку головної речі. Такої правозастосовчої позиції притримується й Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 7 ППВССУ від 30.03.2012 N 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)"

В силу положень ч. 2 ст. 186 ЦК України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Й, відповідно, при визнанні, рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 20.09.2016 року у цивільній справі № 281/274/16-ц, права власності на житловий будинок за адресою: вулиця Шевченка, 44, смт Лугини, Лугинського району, Житомирської області, загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м. право власності на прибудову літ «а», площа, якої включено у площу спірного житлового будинку також перейшло до позивачки.

Про належність ОСОБА_5, на момент його смерті, прав власності на інший житловий будинок, загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., за адресою: вулиця Шевченка, 44, смт Лугини Житомирської області, матеріали справи не свідчать.

Виходячи з наведених положень ЦК України, Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна й досліджених матеріалів справи зазначення наразі в позовних вимогах прохання визнати право власності на житловий будинок літ. «А», прибудову до житлового будинку літ. «а» загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м. за адресою: вулиця Шевченка, 44, в смт Лугини Житомирської області не робить даний предмет позову відмінним від предмету спору у справі № 281/274/16-ц.

А від так, право власності на спірний будинок № 44 по вулиці Шевченка в смт Лугини Житомирської області вже визнано судом за позивачкою. Вирішення спору судом щодо одного й того ж предмету двічі законом не допускаються. Зміна правового обґрунтування рішення у разі коли суд застосував закон, який не поширюється на відповідні правовідносини можлива при перегляді судового рішення в апеляційному, касаційному провадженні та шляхом перегляду судових рішень Верховним судом України.

За таких обставин Суд доходить висновку, що у визнанні права власності на житловий будинок за адресою: вулиця Шевченка, 44, смт Лугини Житомирської області необхідно відмовити.

На момент оформлення свідоцтва № 53 про право власності особистої власності на будівлю, яке було видане ОСОБА_5 21.12.1967 року щодо домоволодіння за № 44 по вулиці Шевченка в смт Лугини Житомирської області діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. Наведена Інструкція в абз. 3 п. 2 Розділу ІІ визначала під домоволодінням два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці.

Ганок літ. «а1», погріб літ. «п/г», сарай літ. «Б», гараж літ. «Г», навіс літ. «Н», прибудови літ. «б», туалет літ. «Т», літня кухня літ. «Д» право власності на які просить визнати позивачка є, відповідно до Розділу 2 «Об'єкти, що підлягають технічній інвентаризації» Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, господарськими будівлями, а огорожа №№ 1-4 господарською спорудою.

Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі й споруди (сарай, гараж, санвузол і под.), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об'єкти визнаватися не може.

Таку ж позицію висловлено Верховним Судом України в Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 ППВССУ від 30.03.2012 N 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)".

Отже, право власності на господарсько-побутові будівлі й споруди виникає в силу закону у особи в якої виникло право власності на головну річ. У відповідності до матеріалів справи та пояснень відповідачів про те, що вони не заперечують проти позову, спір щодо господарських будівель та споруд домоволодіння № 44 по вулиці Шевченка в смт Лугини Житомирської області відсутній.

Суд наголошує на тому, що завданнями цивільного судочинства, відповідно до ст. 1 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положення ст. 392 ЦК України наділяє власника майна правом пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням викладеного вище вимоги щодо визнання права власності на Ганок літ. «а1», погріб літ. «п/г», сарай літ. «Б», гараж літ. «Г», навіс літ. «Н», прибудови літ. «б», туалет літ. «Т», літня кухня літ. «Д» огорожа №№ 1-4 не підлягають задоволенню.

Поза увагою Суду не залишається й визначений позивачкою субєктний склад відповідачів. Окрім ОСОБА_2, з якою спір щодо права власності на житловий будинок й господарські будівлі та споруди домоволодіння по вулиці Шевченка, 44 в смт Лугини Житомирської області вже вирішено судом у справі № 281/274/16-ц, позовні вимоги з урахуванням уточнень предявлені до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 При цьому, незважаючи на встановлений ч. 1 ст. 60 ЦПК України обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачкою не надано жодного доказу, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушують, оспорюють чи не визнають її права. Більше того, згідно останньої заяви про уточнення позовних вимог відповідачі спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 не прийняли, з заявами про прийняття спадщини за місцем її відкриття протягом встановленого законодавством строку не зверталися. За наведених обставин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважаються, на підставі ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР, такими, що відмовилися від спадщини. А від так, останні не є учасниками цивільно-правових відносин щодо спадкування спірного майна. Окрім того, вони не оспорюють, а навпаки, як встановлено вище, визнають права позивачки на спірне майно.

З огляду на наведене предявлені позовні вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

В ході розгляду справи позивачкою не доведено порушення наразі будь-ким її прав власності на житловий будинок, господарські будинки й споруди домоволодіння № 44 по вулиці Шевченка в смт Лугини Житомирської області.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову суд не здійснює розподіл судового збору.

На підставі викладеного, п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, ч.3 ст.209, 212, 214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Гребенюк