Справа № 728/956/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Лободи Н.В.

за участі секретаря - Кирути Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до Бахмацького районного суду з позовом до Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі у відповідних частинах, які знаходяться в АДРЕСА_1, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що дане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і станом на 15.04.1991 року в ньому проживали ОСОБА_4 (яка доводиться матір»ю позивачу ОСОБА_3 та бабою позивачу ОСОБА_1) та ОСОБА_5 (який доводиться батьком позивачу ОСОБА_1 та братом позивачу ОСОБА_3); після смерті ОСОБА_4 спадщину, в тому числі у виді 1/2 частини спірної нерухомості, прийняли її сини - позивач ОСОБА_3 та батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5; в свою чергу, після смерті ОСОБА_5, спадщину прийняла його донька - позивач ОСОБА_1, проте, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння, позивачі не мають можливості належним чином зареєструвати свої спадкові права на спірну нерухомість оскільки у спадкодавців відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане домоволодіння, тому за захистом своїх прав позивачі звернулися до суду і просять визнати за ними право власності на спірну нерухомість у відповідних частинах: за ОСОБА_1 - 3/4 частини та за ОСОБА_3 -1/4 частину.

Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; позивачі заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити; відповідач заперечень проти позову не має.

Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в АДРЕСА_1 та має статус "колгоспного двору", станом на 15.04.1991 року були зареєстровані і проживали ОСОБА_4, яка була головою двору та її син ОСОБА_5 (а.с.9,18,43).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно із Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність колгоспного двору, домоволодіння в АДРЕСА_1, на праві власності належало ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і кожен з них, як член колгоспного двору, мав право на 1/2 частину даного домоволодіння, проте, власники не мали правовстановлюючих документів на належні їм частини даного домоволодіння, оскільки на момент його зведення реєстрація будинку у сільській місцевості не вимагалася.

Голова двору - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, залишивши на ім»я своїх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заповіт на все своє майно (а.с.7,9,11).

Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 02.06.2017 року №1374/01-16, спадкова справа після померлої ОСОБА_4 була відкрита за заявами ОСОБА_5 та ОСОБА_3; у справі наявний заповіт, посвідчений Пісківською сільською радою від 24.08.2006 року за № 177 на ім»я ОСОБА_3 та ОСОБА_5; було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім»я ОСОБА_5 на земельну ділянку (а.с.12,38,39).

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частинах успадкували 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель, які знаходяться в АДРЕСА_1, внаслідок чого, батько позивача ОСОБА_1, з урахуванням власної частки, як члена колгоспного двору, отримав 3/4 частин спірного домоволодіння, а позивач ОСОБА_3 - 1/4 частини.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2; на момент смерті він був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_1 та її родиною (а.с.8,19,45).

Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 02.06.2017 року №1375/01-16, спадкова справа після померлого ОСОБА_5 була відкрита за заявою ОСОБА_1, якій видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (а.с.13,14,40,41).

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Отже, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, а позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4

Таким чином, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 має право на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1, а позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 - на 3/4 частини спірного домоволодіння.

Згідно з положеннями ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість.

Однак, нотаріус відмовляє позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину у виді відповідних часток житлового будинку та господарських будівель, розташованих в АДРЕСА_1, оскільки у спадкодавців відсутні правовстановлюючі документи на належні їм частини спірної нерухомості (а.с.15,16).

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості на житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с.46-48).

Згідно з довідкою КП «Прилуцького міжміського БТІ» б/н від 20.03.2017 року, житловий будинок за вищезазначеною адресою в БТІ станом на 31.12.2012 року не зареєстрований (а.с.17).

Відсутність правовстановлюючих документів на вищевказану нерухомість унеможливлює оформлення за позивачами їх спадкових прав у нотаріуса (а.с.15,16).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивачів в повному обсязі.

На підставі викладеного та ст.ст.13, 41 Конституції України, ст.ст.1217, 1297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст.10, 11, 60, 197, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до Пісківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку та господарських будівель, які розташовані в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частини житлового будинку та господарських будівель, які розташовані в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Бахмацький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення; особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бахмацького районного суду Н.В.Лобода