АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/1089/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 22-ц/789/554/17 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Щавурська Н. Б., Загорський О. О.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду від 24 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання особистою власністю,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя визнання за ним права власності на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ Ланус, номер державної реєстрації В08455ВВ, 2013 року, синього кольору.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю автомобіля ЗАЗ Ланус.

Рішенням Підволочиського районного суду від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Вирішено визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/3 частку права власності на легковий автомобіль ЗАЗ Ланус, номер державної реєстрації В08455ВВ, 2013 року, синього кольору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 226,18 гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання особистою власністю відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 640 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Визнавши за позивачем право власності на 1/3 частину автомобіля як спільної власності подружжя, суд виходив з того, що з відповідачкою проживають неповнолітні діти, які часто хворіють, а тому мають потребу у наявності транспортного засобу.

Колегія вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону, а тому рішення суду в частині вирішення вимог позивача ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 23.02.2006 року до 01.08.2016 року. Шлюб розірвано відповідно до рішення Підволочиського районного суду від 01.08.2016 року.

Згідно з Витягом про реєстрацію в ДРОРМ №42254444 від 22.10.2013р., автомобіль легковий, ЗАЗ Lanos номер об'єкта: У6БТР69У0О0323726, номер державної реєстрації: В08455ВВ, 2013 року, седан-В, САТ 358567, колір синій, перебував в заставі ПАТ «Ідея Банк» в забезпечення виконання зобов'язання в сумі 67853,48 грн. ОСОБА_1 за кредитним договором 910.24259 від 29.09.2013 року.

Згідно з листом «Ідея Банку» №18.1-05/142433 від 16.10.2014р. станом на 16.10.2014 року ОСОБА_1 погасив заборгованість за кредитним договором 910.24259 від 29.09.2013 року.

30 грудня 2015 року сторони уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу 66141/2015/995, згідно з яким ОСОБА_1 зобов'язався передати ОСОБА_5 транспортний засіб ЗАЗ Lanos 2013 року випуску, седан-В, синього кольору, номер кузова Y60ТF69Y 0D0323726, р.н. В08455ВВ. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 135500 грн. (п З.1. значеного договору).

Відповідно до листа Територіального сервісного центру №6141 від 11.08.2016р. №31/19/1-67, за ОСОБА_5 зареєстровано 30.12.2015р. транспортний засіб ЗАЗ Lanos 2013 року випуску.

Судом встановлено, що зазначений вище транспортний засіб набутий в період шлюбу та є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 даної статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суд України 07.09.2016 року у справі №6-801 цс 16 висловив наступну правову позицію.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Рішення суду про відмову у визнанні спірного автомобіля особистою власністю не оскаржується.

Частиною першою ст. 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В силу положень ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Вирішуючи спір, суд відступив від засади рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей.

Однак, згідно ч.3 ст.70 СК за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають неповнолітні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В судовому засіданні встановлено, що діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають з відповідачкою ОСОБА_3, однак з позовом до позивача про стягнення аліментів остання не зверталась. Як ствердила ОСОБА_3 питання утримання дітей вони з колишнім чоловіком спробували вирішити в позасудовому порядку.

Будь-яких доказів того, що розмір утримання, яке діти одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, в судовому засіданні не здобуто.

Посилання позивачки на те, що діти часто хворіють, а тому в неї є потреба у транспорті, колегія не приймає до уваги, оскільки даний факт сам по собі не може бути доказом збільшення її частки у майні подружжя.

Отже враховуючи вищезазначені вимоги закону, обставини справи, колегія вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ Ланус, номер державної реєстрації В08455ВВ, 2013 року, синього кольору.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Підволочиського районного суду від 24 березня 2017 року скасувати і ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ Ланус, номер державної реєстрації В08455ВВ, 2013 року, синього кольору.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Судові витрати покласти на сторони в межах понесених ними.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: О.О. Загорський

ОСОБА_8