Ухвала

іменем україни

5 жовтня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Висоцька В.С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго», про встановлення фактів, що мають юридичне значення з метою поновлення заявнику електропостачання,

встановив:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаною заявою, мотивуючи тим, що 3 листопада 2015 року під час проведення технічної перевірки правильності роботи одно тарифного однофазного лічильника електроенергії, яка проводилася у нього вдома по

АДРЕСА_1 у ванній кімнаті було виявлено порушення вимог п. 48 Правил користування електричною енергією для населення у вигляді самовільного улаштування без облікової розетки відкритим способом з порушенням схеми обліку електропостачання. На час перевірки вдома знаходилася його дочка

ОСОБА_3, яка після ознайомлення підписала акт від 3 листопада 2015 року. оскільки була згідна з порушенням. Крім того, того ж дня ОСОБА_3 під її підпис було вручено повідомлення про відключення електроенергії, поновлення подачі якої буде здійснено лише після оплати заборгованості і додаткового рахунку з оплати витрат на повторне підключення.

Зазначав, що він був присутній на засіданні комісії публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» при розгляді протоколу про порушення і також погодився з прийнятим рішенням, за яким комісією було складено протокол від 11 листопада 2015 року. Також заявнику було надано рахунок від 16 листопада 2015 року на оплату витрат позачергової технічної перевірки правильності роботи лічильника на суму 524 грн, яку він сплатив 19 листопада 2015 року.

Вважав, що відключення від електропостачання здійснено по причині складеного акта, щодо розкрадання електроенергії є незаконним, так як факту розкрадання електроенергії не встановлений, а відтак відключення електроенергії здійснено безпідставно. Дані акту не свідчать про споживання електроенергії, яке встановлене п.48 Правил, тому застосування цього пункту на його погляд є незаконним.

Ураховуючи наведене, заявник просив встановити невідповідність даних акту від 3 листопада 2015 року даним п. 48 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ

від 26 липня 1999 року №1357 з метою поновлення енергопостачання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська

від 26 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року, заяву ОСОБА_2залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та постановити нову ухвалу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Також, у касаційній скарзі заявником порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що раніше подана ОСОБА_2 касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року визнана неподаною та повернута.

Після усунення обставин, що стали підставою для повернення його касаційної скарги, заявник звертається повторно.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах касаційної інстанції.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Ураховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що раніше подана касаційна скарга було визнано неподаною та повернута заявнику, суд вважає за необхідне поновити строк на касаційне оскарження.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що із поданої заяви вбачається спір про право.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що, звертаючись до суду за захистом своїх прав, ОСОБА_2 посилалась на положення ст. ст. 256-258 ЦПК України, що відносяться до розділу IV ЦПК України «Окреме провадження».

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Встановивши, що встановлення юридичного факту, про який ставить питання заявник, стосується відновлення електропостачання до будинку заявника, яке було відновлено в повному обсязі 29 лютого 2015 року, суди правильно застосували положення ч. 4 ст. 256 ЦПК України, врахували роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України

від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та обґрунтовано залишили заяву без розгляду, оскільки із заяви вбачається спір про право.

Із матеріалів касаційної скарги, ухвалених судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня

2016 року.

ВідмовитиОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго», про встановлення фактів, що мають юридичне значення з метою поновлення заявнику електропостачання.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.С.Висоцька