Провадження № 2/702/223/17
Справа № 702/523/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про залишення позовної заяви без руху

09 червня 2017 року м. Монастирище

Суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Мазай Н.В., розглянувши матеріали провадження № 2/702/223/17 у цивільній справі № 702/523/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Монастирищенський відділ Уманської місцевої прокуратури, орган опіки та піклування, служби у справах дітей виконкому Монастирищенської міської ради, орган опіки та піклування, служби у справах дітей виконкому Уманської міської ради про порушення прав дитини та скасування договору дарування,

в с т а н о в и в :

Позивач 06.06.2017 року звернулась в суд з позовом до відповідача про порушення прав дитини та скасування договору дарування.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

За змістом зазначеної статті, суд не має право обирати спосіб захисту на власний розсуд, оскільки це порушує принцип диспозитивності та змагальності цивільного процесу.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також, Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Логвінову Людмилу Миколаївну де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року).

Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме, (форма та зміст позовної заяви), відповідно до якої, зокрема позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, однак в матеріалах доданих до позовної заяви відсутні:

- докази наявності права позивача чи її дитини на нерухоме майно в с. Панський міст Монастирищенського району Черкаської області ( коли та за які кошти придбано, на кого зареєстровано і т.д.);

- не зазначено обставини та не надано доказів існування права власності відповідача на нерухоме майно в с. Панський міст Монастирищенського району Черкаської області;

- не зазначено обставини та не надано доказів взагалі наявності спірного договору дарування житлового будинку в с. Панський міст Монастирищенського району Черкаської області;

- не зазначено про наявність підстав для звільнення від доказування;

- всупереч ст. 120 ЦПК України до позовної заяви не додано копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Також, згідно пункту два та чотири резолютивної частини позовної заяви, позивач просить витребувати з сільської ради с. Панський Міст (с. Чапаєвка) Монастирищенського району або з Монастирищенського управління юстиції копію договору дарування, з архіву Уманського міськрайсуду матеріали справи № 2-2452-11/23/8/374/2012 та матеріали незавершеної справи № 702/1382/16-ц; 2/705/682/16, що не відповідає вимогам до форми та змісту позовної заяви, які визначені ст. 119 ЦПК України.

Натомість, відповідно до ст. 133 ЦПК України, особи які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в подані цих доказів, мають право заявляти клопотання про забезпечення цих доказів. Одним із видів забезпечення доказів є їх витребування, відповідно до ст. 137 ЦПК України. У заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити, обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати не можливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити (ст. 134 ЦПК України), що не відповідає змісту поданої позовної заяви.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених норм ЦПК України, позивач вправі звернутися до суду з відповідною заявою про забезпечення доказів в порядку, визначеному ст. ст. 133, 137 ЦПК України, за наявності відповідних підстав, що повністю буде відповідати нормам ЦПК України.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК УКраїни сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема довіреністю фізичної особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання ( ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

До матеріалів справи додано копію довіреності на повноваження представника позивача ОСОБА_3, яка датована 22.12.2015 року та містить некоректну дату її посвідчення посадовою особою, а саме " Двадцять другого грудня січня дві тисячі п"ятнадцятого року".

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, а тому на підставі ст. 121 ЦПК України вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк п'ять днів з моменту отримання копії ухвали суду, виправити вказані недоліки, та роз"яснити, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу зі всіма додатками.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 119, 120, 121, 133, 134, 135 208-210 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Монастирищенський відділ Уманської місцевої прокуратури, орган опіки та піклування, служби у справах дітей виконкому Монастирищенської міської ради, орган опіки та піклування, служби у справах дітей виконкому Уманської міської ради про порушення прав дитини та скасування договору дарування, залишити без руху.

Надати позивачу строк п'ять днів з моменту отримання ухвали суду, виправити вказані недоліки, в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута позивачу.

Оскарження ухвали нормами діючого законодавства не передбачено.

Суддя: Н.В. Мазай