АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Дячук І.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представників відповідачів Кікіна С.О., Шевченко О.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби зайнятості (Центральний апарат) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної служби зайнятості та просив скасувати наказ відповідача від 10.05.2017 №158/-к «Про звільнення ОСОБА_1» з 10.05.2017; поновити позивача на посаді начальника відділу матеріального забезпечення та господарської діяльності Управління організації матеріально-технічного забезпечення; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10.05.2017; зобов'язати Державну службу зайнятості здійснити виплату ОСОБА_1 усіх належних при звільненні сум, виходячи із посадового окладу розміром 8 100 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2017 позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при зміні організації праці у Державній службі зайнятості було скорочення на 2 штатні одиниці. Зазначив, що в даному випадку зміна організації праці не пов'язана зі зміною істотних умов праці, а тому відсутні підстави для звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Справа № 752/10142/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8629/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Вказав про те , що при розгляді справи суд не врахував, що відповідач здійснював виплату заробітної плати, виходячи з розміру окладу встановленого наказом №1043, який втратив чинність та фактично в односторонньому порядку зменшив розмір заробітної плати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися до суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося із дотриманням вимог чинного законодавства, підстав для його поновлення, а отже підстав для оплати позивачу вимушеного прогулу немає.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 27.04.2016 призначений на посаду заступника начальника Управління матеріально-технічного забезпечення-начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та організації закупівель відповідно до Наказу №122-К від 26.04.2016.Наказом №404-К від 21.11.2016 переведений на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та організації закупівель цього ж управління (а. с. 21-22).

Згідно із Наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 06.03.2017 № 18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату)» з 06.03.2017 введено в дію нову структуру та штатний розпис Державної служби зайнятості (Центрального апарату). Згідно п. 2 даного Наказу всіх працівників, в тому числі і позивача, попереджено про зміни в організації праці (а. с. 8).

У зв'язку із затвердженням 06.03.2017 структури та штатного розпису Державної служи зайнятості (Центральний апарат) посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та організації закупівель Управління матеріально-технічного забезпечення було виведено (скорочено).

Одночасно з попередженням про можливе наступне вивільнення позивачу була запропонована інша робота, зокрема, посаду відповідного професійного спрямування провідного інженера з господарської діяльності відділу матеріального забезпечення та господарської діяльності Управління організації матеріально-технічного забезпечення. Позивач був попереджений, що у разі відмови від запропонованої посади у зв'язку із зміною істотних умов праці його буде звільнено за п. 6 ст. 36 КЗпП України після закінчення двох місяців з моменту попередження (а. с. 39). Також відповідач провів конкурс на заняття новостворених керівних посад вищезгаданої служби, але в останньому перемогли інші особи. З урахуванням наведеного та враховуючи відмову позивача зайняти запропоновану відповідачем посаду відповідно до Наказу Державної служби зайнятості від 10.05.2017 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади, у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці за п. 6. ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає вказане звільнення і розрахунок проведений з ним незаконним , тому і звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не можуть бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 передбачено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова. У тих випадках, коли підстави для зміни зазначених умов були, але працівник, який відмовився від продовження роботи, не був попереджений за 2 місяці про їх зміну або звільнений до закінчення цього строку після попередження, суд відповідно змінює дату звільнення.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що зміна істотних умов праці допускається за наявності змін і організації виробництва і праці та за умови продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці працівника необхідно повідомити не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні умови праці не можуть бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Матеріали справи свідчать, що 06.03.2017 ОСОБА_1 був повідомлений про зміну в організації праці зміну істотних умов праці, а саме посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та організації закупівель Управління матеріально-технічного забезпечення було виведено (скорочено). Одночасно з попередженням про можливе наступне вивільнення позивачу була запропонована інша робота, зокрема, посаду відповідного професійного спрямування провідного інженера з господарської діяльності відділу матеріального забезпечення та господарської діяльності Управління організації матеріально-технічного забезпечення.

Позивач був попереджений, що у разі відмови від запропонованої посади, у зв'язку із зміною істотних умов праці його буде звільнено за п. 6 ст. 36 КЗпП України після закінчення двох місяців з моменту попередження (а. с. 39).

10.03.1017 ОСОБА_1 від запропонованої посади відмовився, що також підтвердив при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо залишення без задоволення позовних вимог правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував положення ст. 42 КЗпП України, відповідно до яких при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається особам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, колегія суддів вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Матеріали справи містять дані про те, що відповідач провів конкур на заняття вакантних посади керівників управління організації матеріально-технічного забезпечення Державної служби зайнятості (Центрального апарату), про що свідчить Протокол №5 від 06.03.2017 (а.с.42-46) і за результатами цього конкурсу позивачу було відмовлено у зайняті керівної посади в цьому підрозділі. Вищезгадане рішення позивач не оскаржував. Більш того, в суді апеляційної інстанції позивач не довів того, що він мав будь-які переваги перед іншими особами, які приймали участь у вищезгаданому конкурсі.

Посилання в апеляційній скарги на те, що при розгляді справи суду не врахував того, що відповідач після проведення реорганізації сплачував позивачу заробітну плату в неповному обсязі не спростовує висновків суду першої інстанції з урахуванням того, що позивач продовжувати перцювати на посаді, яка вже була відсутня у новому штатному розписі відповідача, в зв'язку з чим відповідач обґрунтовано сплачував позивачу заробітну плату з урахування «старого» посадового окладу.

На підставі викладеного, не спростовують висновків суду і посилання в апеляційній скарги на не проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні.

Отже, вищезгадані доводи не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, враховуючи вищевикладене.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, та зробив по ним висновки, з якими погоджується і колегія суддів, а тому доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

На підставі наведеного з урахуванням вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк