Провадження № 22ц/790/3613/17 Головуючий 1 інст. Бабкова Т.В.
Справа № 645/470/15 Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Піддубного Р.М., Яцини В.Б.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

22 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У звязку з неналежним виконання зобовязань відповідач станом на 30 листопада 2014 року має заборгованість у розмірі 31513 грн. 05 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6611 грн. 10 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 19112 грн. 37 коп.; заборгованість з комісії за користування кредитом - 3812 грн. 77 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1476 грн. 81 коп.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Обов'язок повернення кредитних коштів частково виник ще в 2008 році. Строк дії вказаної картки становить квітень 2011 року. Отже, зазначена дата є відступною при розрахунку строків позовної давності й саме з неї починають спливати строки позовної давності. У той же час позивач звернувся до суду з позовом лише в січні 2015 року, пропустивши 3-річний строк позовної давності. Посилається на те, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. На підставі викладеного просив застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі у зв'язку зі спливом позовної давності.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вислухав доповідь судді, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 21 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Пунктами 5.3-5.4 Правил передбачено, що строк та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками з встановленим мінімальним обовязковим платежем зазначено в Памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом передбачену Тарифами та частку заборгованості по кредиту. Строк погашення по кредиту по платіжним карткам без встановленого Мінімального обовязкового платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

Як вбачається з матеріалів справи, з 09 квітня 2008 року відповідачем не здійснено жодного платежу відповідно до умов договору. Кредитну карту № 423150 видано відповідачу 09 квітня 2008 року та термін її дії до квітня 2011 року включно. (а.с. 9, 87).

Згідно з розрахунком, складеним позивачем, заборгованість відповідача за цим кредитним договором станом на 30 листопада 2014 року становила 31513 грн. 05 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6611 грн. 10 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 19112 грн. 37 коп.; заборгованість з комісії за користування кредитом - 3812 грн. 77 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1476 грн. 81 коп.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, згідно з правилами користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Матеріали справи не містять відомостей, що після закінчення строку дії платіжної картки боржником була отримана нова картка з зазначенням нового строку її дії. Позивач поважних причин пропуску строку звернення із даним позовом суду не навів та відповідних доказів не надав.

Пунктом 5.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено строк погашення відсотків за кредитом - щомісячно за попередній місяць та строк погашення тілу кредиту - строк дії платіжної картки (квітень 2011 року).

Враховуючи, що строк звернення позивача до суду із цим позовом сплинув у травні 2014 року, а з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 22 січня 2015 року, і відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, вимогам Закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення судом норм матеріального права, що полягає у незастосуванні до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, викладену у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, судова колегія вважає безпідставними, оскільки правовий висновок регулює інші правовідносини й не стосуються правовідносин щодо стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Верховний Суд України у справі № 6-249цс15 навів зміст частини першої статті 1048, статті 599 ЦК України та зазначив, що у випадках якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Проте указане стосується випадку коли проценти та пеня нараховуються на тіло кредиту, можливість стягнення якого не втрачена.

У справі № 645/470/15, що переглядається судом апеляційної інстанції, банком пропущено позовну давність щодо вимоги про стягнення самого кредиту.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

У справі № 6-249цс15 Верховний Суд України, скасовуючи судові рішення, якими було стягнуто проценти у межах позовної давності, зазначив, що висновок апеляційного суду, з яким погодився суд касаційної інстанції, про те, що строк позовної давності щодо частини щомісячних платежів за кредитом, право на стягнення яких виникло з квітня 2011 року не сплив, а тому в цій частині заявлених вимог позов підлягає задоволенню, є неправильним.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормі ст. 266 ЦК України та не суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-249цс15.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -