У х в а л а

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном; за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Балтської міської ради Одеської області, треті особи: відділ Держгеокадастру у Балтському районі Одеської області, Реєстраційна служба Балтського районного управління юстиції Одеської області, про скасування рішення Балтської міської ради Одеської області, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 липня 2013 року їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1, межі якої встановлено належним чином відповідно до вимог законодавства.

Разом з тим, ОСОБА_5, яка проживає АДРЕСА_1, вчинила протиправні дії, результатом яких є порушення її права приватної власності на земельну ділянку, а

саме - встановила на вказаній земельній ділянці металеві опори у вигляді «прямокутного профілю», що свідчить про намір відповідача у майбутньому встановити паркан на території належної їй земельної ділянки.

З метою належної фіксації правопорушення, 16 червня 2014 року вона викликала відповідну комісію Балтської міської ради Одеської області, якою було встановлено, що відповідачем на земельній ділянці, яка належить їй на праві приватної власності, розпочато будівництво паркану.

Посилаючись на те, що мирним шляхом врегулювати вказаний спір з відповідачем не вдалось, позивач, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_5 за власний рахунок демонтувати встановленні нею вздовж лінії розмежування металеві опори у кількості 8 шт., заборонити ОСОБА_5 вчиняти дії, що перешкоджають їй здійснювати володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка є її приватною власністю, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У червні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з зустрічним позовом, у якому, із урахуванням уточнених позовних вимог, просили скасувати рішення Балтської міської ради Одеської області від 26 червня 2012 року № 404-VІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4, загальною площею 0,0621 га, в тому числі 0,0621 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1, Балтський район, Одеська область»; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно по

АДРЕСА_1, видане Реєстраційною службою Балтського районного управління Одеської області на ім'я ОСОБА_4

Позовні вимоги мотивували тим, що у 1996 році рішенням виконавчого комітету Балтської міської ради Одеської області № 109 їм була виділена земельна ділянка площею 839 кв. м, а рішенням виконавчого комітету Балтської міської ради Одеської області від

12 грудня 2001 № 252 у постійне користування було виділено ще одну земельну ділянку площею 161 кв. м за тією ж адресою, а також 239 кв. м надано у тимчасове користування терміном на три роки. Таким чином, за домоволодінням, розташованим по АДРЕСА_1 у постійне користування відведено земельну ділянку площею 1 000 кв. м.

Зазначали, що коли дізнались про те, що ОСОБА_7 виділено суміжну земельну ділянку, то ними було попереджено чоловіка останньої про межі таких ділянок, проте з'ясувалось, що він хоче змістити свою ділянку в бік належної їм земельної ділянки.

Звертали увагу, що з відповіді, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр земельно-кадастрового сервісу», вбачається, що встановлюючи межу між їхнею ділянкою та ділянкою ОСОБА_4, будь-яка технічна документація не використовувалась, крім витягу з рішення Балтської міської ради Одеської області від 26 червня 2012 року № 404-УІ, у якому зазначено лише про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки без визначення меж, плану і будь-якої прив'язки на місцевості.

Крім того, в акті погодження меж земельної ділянки в натурі їхні підписи відсутні, тоді як в акті зазначено, що такий складався у присутності ОСОБА_6, що є порушенням Інструкції Державного комітету України із земельних ресурсів «Про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», що свідчить про недійсність вказаного акта.

Посилаючись на наведене просили задовольнити їх зустрічний позов.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від

21 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 земельною ділякою по АДРЕСА_1, шляхом демонтування встановлених вздовж лінії розмежування металевих опор у кількості 8 шт.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 отримано свідоцтво про право власності на земельну ділянку із дотриманням законодавства, яке регулює такий порядок, при цьому останнє видане відповідно до технічної документації із землеустрою щодо вказаної земельної ділянки.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6не надано доказів на підтвердження порушення їх прав саме ОСОБА_4, що є їх процесуальним обов'язком (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), оскільки межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 не встановлювались, документів щодо конфігурації зазначеної земельної ділянки не надано, тому твердження про порушення меж та те, що такі протиправні дії вчиняються саме внаслідок незаконних дій ОСОБА_4 та Балтської міської ради Одеської області є передчасним.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи щодо неналежності підпису ОСОБА_6 на акті погодження меж земельної ділянки

ОСОБА_4, оскільки такі нічим не підтверджується, в тому числі клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявлялось.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська