Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення оплати по договору за надання послуг, неустойки та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 2 вересня 2016 року між ним, як власником агентства нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_1» і ОСОБА_5 був укладений договір про надання інформаційних послуг на підбір останньому квартири в м. Суми. На виконання умов договору відповідачу було запропоновано для огляду ряд квартир, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1, яка відповідала вимогам останнього і яку він оглянув в присутності ріелтора агентства нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_1». У подальшому позивачу стало відомо, що у листопаді 2015 року відповідач уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири без оплати послуг агентства нерухомості, чим порушивши п. п. 8.1 укладеного між ними договору про надання інформаційних послуг.

Позивач зазначав, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом війни 3 групи. Вказані дії відповідача порушили його нормальний спосіб життя та спричинили моральних страждань.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача

12 500 грн на рахунок оплати по договору за надання послуг, та 5 000 грн неустойки та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 оплату за надання послуг в сумі 12 500 грн, неустойку в розмірі 5 000 грн та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього стягнуто 20 500 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з

ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 000 грн на відкшоудвання моральної шкоди скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що оскільки позивачем були виконані умови укладеного між сторонами договору про надання інформаційних послуг і надано відповідачу перелік об'єктів нерухомості, які пропонувались на ринку нерухомості і відповідали загальним вимогам заявника, а відповідач відповідно до договору купівлі-продажу придбав об'єкт нерухомості, який був зазначений у цьому переліку, але не оплатив надані йому послуги, тому заявлені вимоги про стягнення на користь позивача оплати та неустойки, встановленими умовами договору, підлягають задоволенню.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 2 вересня 2015 року між ОСОБА_5 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір про надання інформаційних послуг на підбір придбання квартири в м. Суми.

Згідно п. 1.1 укладеного договору, сторони є учасниками інформаційних відносин виконавець зобов'язується надати замовнику інформаційні послуги, а замовник зобов'язується прийняти їх і оплатити виконавцеві зазначені послуги за узгодженою в договорі ціною.

У п. 8.1. договору сторони погодили, що за надання інформації з бази даних створеної та підтримуваної виконавцем про об'єкти, які пропонуються на продаж та відповідають загальним вимогам замовника та контактні реквізити власників цих (повідомлених) об'єктів сплачується 1,5 % від вартості квартири, але не менше 500 доларів США по курсу Національного банку України.

Факт використання замовником інформації, наданої виконавцем, підтверджується укладанням договору переходу права власності щодо повідомленого об'єкта нерухомості між замовником (або будь-якою з осіб, в інтересах яких замовляється послуга) та одним із власників повідомлених об'єктів (п.4.2 договору).

Відповідно до пунктів 10.2, 10.3 укладеного між сторонами договору від 2 вересня 2015 року передбачена виплата неустойки в сумі 5 000 грн у випадку, якщо замовником було укладено договір переходу права власності на об'єкт з покупцем, який був наданий виконавцем, не була здійснена оплата за надані послуги в передбаченому розмірі та в передбачений договором термін.

На виконання умов договору, ОСОБА_5, булозапропоновано для огляду ряд квартир, у тому числі і квартиру АДРЕСА_1.

29 вересня 2015 року ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_5 вніс 1 500 доларів США, що еквівалентно 16 500 грн завдатку ОСОБА_7 за придбання квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до умов нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19 листопада 2015 року, ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_7 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Оплата за договором про надання інформаційних послуг, в порядку передбаченому п. 8.1 договору, відповідачем ОСОБА_8 проведена не була.

2 березня 2016 року ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_8 направив письмову претензію про невиконання останнім умов договору від 2 вересня 2015 року, в якій просив сплатити кошти відповідно до п. п. 8.1, 10.2, 10.4 договору, а саме; 500 доларів США за надання інформаційних послуг, 5000 грн неустойки та 3000 грн моральної шкоди.

На вказану претензію відповідач не відреагував, відповідні суми не сплатив.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 посилався на порушення ОСОБА_8умов договору про надання інформаційних послуг на підбір придбання квартири в м. Суми, а саме неоплати інформації з бази даних про об'єкти, які пропонуються на продаж.

За змістом ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положеннями ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частково задовольняючи позов, суди правильно застосували положення ст. ст. 526, 611, 549, 903 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дали оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України, у тому числі, укладеному між сторонами договору, встановивши, що позивачем були виконані умови і надано відповідачу перелік об'єктів нерухомості, які пропонувались на ринку нерухомості і відповідали загальним вимогам заявника, останній придбав об'єкт нерухомості, який був зазначений у цьому переліку, але не оплатив надані йому послуги та прийшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача оплату та пеню відповідно до п. 8.1, 10.2, 10.3 договору.

Доводи касаційної скарги про недоведеність позовних вимог були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та висновків судів не спростовують.

Посилання в касаційній скарзі на те, що агентства нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_1» не існує, відповідач жодних договорів з даним агентством не укладав та позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що квартира була придбана за сприяння позивача, а наданий позивачем екземпляр договору суттєво відрізняється від екземпляра, що залишився у відповідача спростовується встановленими судом фактичними обставинами справи.

Судом установлено, що в наданому позивачем екземплярі договору зазначено квартиру АДРЕСА_1, даний факт підтверджено підписом відповідача, що підтверджено поясненнями представника відповідача.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.С.Ткачук