Справа № 713/1541/17
Провадження №2/713/650/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Кириляк А.Ю., за участю секретаря Перепелиця Т.І., за участі сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу .

В позові вказував, що 17 липня 2014 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Багнянської сільської ради Вижницького району, Чернівецької області, актовий запис № 03.

В шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки в них зовсім різні погляди на сімейне життя, немає взаєморозуміння, втратили повагу та любов один до одного. Все це призвело до того що вони припинили шлюбно-сімейні відносини і відповідачка перейшла проживати до своїх батьків. Збереження шлюбу з відповідачкою є не можливим, оскільки це суперечить його інтересам.

Просив ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між мною та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований 17.07.2014 року виконавчим комітетом Багнянської сільської ради Вижницького району, Чернівецької області, актовий запис № 03.

ОСОБА_2 звернулася в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1, про стягнення аліментів .

В позові вказує , що 17 липня 2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_1

В шлюбі народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею. Дитина знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини та їй не надає та не приймає участі в утриманні дитини. А також не утримує її, оскільки вона перебуваю у відпустці по догляду за дитиною до 3 років.

Просила стягнути з ОСОБА_1, 1986 року народження, на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, 2015 року народження, в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнути на її утримання до досягнення дитиною 3 років - 500 гривень в місяць.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав просив його задовольнити в повному обсязі. На примирення з ОСОБА_2 не погодився. Щодо зустрічного позову визнав його частково. Вказував на те, що сплачувати аліменти на дитину погоджується, а щодо вимоги про стягнення аліментів на дружину, просив відмовити.

Відповідач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнала. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі.

Суд заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.07.2014 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Багнянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2.

У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серія НОМЕР_3 від 02 вересня 2015 року, виданого виконавчим комітетом Багнянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як положеннями статті 12 Конвенції проголошено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами існує формально, спільно вони не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечував, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін.

Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї та обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами частини 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями статті 184 Сімейного кодексу України передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 ст. 184 Сімейного кодексу України).

Згідно з частиною 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Крім того, судом встановлено, що в шлюбі У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_4 , який перебуває на утриманні матері, даний факт підтверджується матеріалами справи.

Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати сина.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 17 своєї Постанови №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

На час розгляду справи відповідно до положень Закону України „Про Державний бюджет на 2017 рік " для дитини віком до шести років з 01 січня 2017 пo 30 квітня - 1355 грн., з 01 травня пo 30 листопада 1426 грн., з 01 грудня - 1492 грн.

Крім того в встановлено, що відповідач є працездатний, офіційно працює. Відомостей, що на його утриманні є інші особи у суду не має.

Що стосується вимоги ОСОБА_2, стосовно стягнення аліментів на її утримання суд приходить до наступного висновку.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, офіційно працює, суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 400 грн. щомісячно.

Виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей ОСОБА_1, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 400 грн. щомісячно.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів частини 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, на які посилалася позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, у судовому засіданні були визнані відповідачем, тому доказуванню не підлягають.

Згідно з статтею 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору у розмірі 640 грн. у дохід держави, оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 48, 51, 55 Конституції України, ст. ст.75, 76 110, 112, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 12, 15, 16, 20, 29 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-16, 28-32, 38-44, 57-63, 66, 79, 80, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу ,- задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований, 17 липня 2014 року у виконавчому комітеті Багнянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис № 03, - розірвати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів ,- задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_1) жителя с. Багна Вижницького району Чернівецької області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 жительки АДРЕСА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.09.2017 року і до досягнення сином повноліття.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_1) жителя с. Багна Вижницького району Чернівецької області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 жительки АДРЕСА_1 на її утримання аліменти у сумі 400 (чотириста) гривень щомісячно починаючи з 13.09.2017 р. і до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 640,00 (шістсот сорок гривень) судового збору в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Копію рішення суду після набрання ним чинності надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. Ю. Кириляк