Справа № 712/8625/17 Провадження № 2/712/2147/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року Соснівський районний суд м.Черкаси в складі

головуючого - судді Пироженко В.Д.

при секретарі Жук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договорів дарування від 29 січня 1998 року та від 03 грудня 2003 року вона є власником житлового будинку з прибудовами, який розташований за адресою: вул. Весела, 23, у м. Черкаси.

26 грудня 2009 року син позивача ОСОБА_4 уклав шлюб із із відповідачем ОСОБА_2, у звязку з чим позивач дозволила відповідачу вселитись до її будинку. ОСОБА_2 на той час мала дитину від першого шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 У 2011 році у них народилася спільна дитина донька, та онука позивача ОСОБА_5, дозвіл на реєстрацію її місця проживання позивач надала у 2012 році. На прохання сина, позивач в 2013 році дала згоду на реєстрацію місця проживання невістки ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3

08.07.2016 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано.

На даний час відповідачі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 проживають та зареєстровані в спірному будинку, що належить позивачу на праві приватної власності.

Факт реєстрації відповідачів підтверджується довідкою № 1374 від 07.07.2017, виданою комітетом самоорганізації населення мікрорайону Благовісний, в якій зазначено, що за адресою: м. Черкаси, вулиця Весела, будинок 23, зареєстровані - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у витратах на утримання будинку, а саме не сплачує комунальні послуги та орендну плату за користування належним позивачу житлом, не приймає участі в утриманні будинку та не дає дозвіл на проведення поточного ремонту. Крім того, ОСОБА_2 постійно вчиняє сварки, поводиться нахабно, брутально, погрожує позивачу, забороняє спілкуватись їй та сину з онукою, залишає зачиненими дітей одних, діти не доглянуті, постійно приходить додому пізно.

Відповідач категорично відмовляється звільняти будинок та зніматись з реєстраційного обліку, у звязку з чим позивач змушена була звернутися до суду за захистом свого майнового права та просити суд про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації відповідачів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, обґрунтовуючи тим, вона зареєстрована у спірному будинку, тому проживає у ньому на законних підставах. Також зазначила, що вона оплачує комунальні послуги.

Представник третьої особи Служба у справах дітей Черкаської міської ради ОСОБА_8 в судовому засіданні при винесенні рішення поклалася на розсуд суду.

Представник третьої особи Відділ реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради в судове засідання не з'явився, направив до суду лист, в якому просить розглядати справу без їхнього представника.

Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Судом встановлено, що на підставі договорів дарування від 29 січня 1998 року та від 03 грудня 2003 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з прибудовами, який розташований за адресою: вул. Весела, 23, у м. Черкаси.

В спірному будинку крім позивача ОСОБА_1 зареєстровані її чоловік ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, відповідачі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_11 та її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_12

Право відповідачів користування даним будинком виникло на підставі права власності власника ОСОБА_1, зі згоди якої вони були зареєстровані у вказаному житлі.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести в суді ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.116 ЖК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В той же час, згідно ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 постійно вчиняє сварки, поводиться нахабно, брутально, погрожує, забороняє спілкуватись їй та її сину ОСОБА_4 з ОСОБА_5, залишає зачиненими дітей одних, діти не доглянуті, постійно приходить додому пізно. Дані обставини суд оцінює критично, оскільки жодного переконливого доказу з цього приводу в ході розгляду справи надано не було. Таким чином дані твердження залишилися недоведеними та прийнятими судом бути не можуть.

Позивачем не надано доказів неможливості сумісного проживання з відповідачем ОСОБА_2. Єдиний, поданий позивачем доказ підтвердження нібито неможливості сумісного проживання в наслідок постійних конфліктів, лист Черкаського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області , в якому зазначено, що позивач зверталася до них із заявою від 30.12.2016 року щодо конфлікту громадян, дана заява була зареєстрована до єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ЧВП ГУНП в Черкаській області за № 71423 від 30.12.2016 року, а по наведених відомостях проведена перевірка. За результатами проведення перевірки встановлено, що подія за фактом конфлікту громадян не містить ознак вчинення кримінального правопорушення, рішення прийнято у відповідності до ЗУ «Про звернення громадян». Однак, вказаний лист не підтверджує підстав наявності для виселення, передбачених ст.116 ЖК України. Більш того, позивачем не подано доказів притягнення до адміністративної чи іншої відповідальності відповідача.

Щодо не відповідності приміщення санітарно-гігієнічним нормам з вини відповідача ОСОБА_2, таке твердження не несе ніякого змістовного навантаження.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердили факт того, що в приміщенні де проживає відповідач санітарно-гігієнічні умови проживання є неналежними, в приміщенні брудно та сморід.

Відповідач при цьому зазначила, що в приміщенні брудно так як позивач відключила їй воду та опалення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 12 квітня 1985 р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

У матеріалах справи даних про те, що до відповідача застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського впливу, відсутні.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням. Надані суду фотознімки житла, де проживає відповідач з дітьми, лише підтверджує факт того, що там проводяться ремонтні роботи, про що пояснювала в судовому засіданні відповідач.

В обґрунтування позову позивач також посилалася на той факт, що відповідач не приймає участі в оплаті комунальних послуг та не сплачує орендну плату за користування належним позивачці житлом.

Даний факт в судовому засіданні був підтверджений показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_9

Відповідно до статті 156 ЖК України у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Однак, згідно ст. 116 ЖК України нездійснення оплати за комунальні послуги та нездійснення оплати орендної плати за користування приміщенням не є підставою для виселення особи з такого приміщення.

Суд вважає, що позивачем не наведено переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідачів зі спірного будинку, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення відповідачем правил співжиття, а встановлено, що між сторонами по справі виникли неприязні взаємини, які самі по собі не можуть бути підставою для виселення.

Стаття 9 Житлового кодексу УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Враховуючи, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила проживання в одній квартирі, а заходи запобігання такій поведінці відповідача є безрезультатними суд приходить до висновку, що даний позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 116, 157 ЖК України, ст. 321, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий :