Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/586/16-ц Головуючий у 1-й інст. Руденко В. О.
Категорія 69 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Павицької Т.М.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та померлого 06.03.2016 ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу у період з серпня 2004 року по день смерті останнього.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що з серпня 2004 року вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, який помер 06.03.2016. До моменту його смерті вони жили як чоловік і дружина в будинку останнього за адресою: смт. Брусилів, вулиця Макаренка, 17, піклувалися один про одного, мали спільний побут, вели спільне господарство, спільно витрачали кошти, сприймали один одного, як подружжя. Ніхто з них в іншому шлюбі не перебував. Вони спільно здійснили капітальний ремонт будинку, побудували сушку для дерева, баню здійснювали обробіток присадибної земельної ділянки.

За час спільного проживання 04.02.2009 в них народився син ОСОБА_8, якого ОСОБА_6 визнав як свого сина, дав йому своє прізвище та по-батькові. Разом займалися вихованням сина та його утриманням.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, які суд вважав встановленими. Судом грубо порушені норми матеріального та процесуального права. Зокрема, суд порушив норми ст. ст. 119, 120, 214, 235 ЦПК України. Також суд не дав ніякої оцінки тому факту, що її покійний батько визнав свого сина, якому на той момент було 7 років. Крім того, суд не звернув увагу, що в провадженні Брусилівського районного суду перебуває цивільна справа за її позовом до відділу РАЦС про внесення змін в актовий запис про народження ОСОБА_9. Жодного доказу на доведення своїх позовних вимог ОСОБА_2 не надано.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із матеріалів справи 06 березня 2016 року помер ОСОБА_6 (а.с.6 т.1). Після його смерті спадкоємцями першої черги є діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та матір ОСОБА_5.

В установлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2. Малолітній ОСОБА_9 прийняв спадщину згідно закону (а.с.32 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено факт багаторічних сімейних стосунків із ОСОБА_6, при цьому суд не зазначив які правові наслідки тягне за собою встановлення факту проживання позивачки однією сімєю без реєстрації шлюбу із покійним нині ОСОБА_6 за наявності спадкоємців вищої черги, в той час як ОСОБА_2 претендує лише на четверту чергу спадкування, та крім того, в даному позові не заявляє будь-яких вимог щодо визнання права власності на спадкове майно або визнання майна спільною сумісною власністю подружжя тощо.

В порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд не розяснив позивачці право на уточнення та зміну позовних вимог, виходячи із фактичних обставин справи, та не врахував, що ОСОБА_2 звернулась із вказаною вимогою для подальшого вирішення спору про право на майно ОСОБА_6 як в порядку спадкування, так і в порядку ст.74 СК України, про що зазначила в позовній заяві. Проте, самостійне встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу за наявності спору про право та без вирішення цього спору по суті, суперечить вимогам ст.256 ЦПК України, оскільки не створює жодних правових наслідків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено із порушенням вимог процесуального законодавства, а тому воно підлягає скасуванню, а позовна заява залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 256, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2017 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: