АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Семиженка Г.В.,
Склярської І.В.,
секретарЧертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про захист прав споживача, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 серпня 2017 року,

встановила :

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про захист прав споживача, посилаючись на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1.

ПрАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» нараховує їй плату за послуги з теплопостачання зазначеної вище квартири.

Вважає, що вимоги відповідача до неї про сплату заборгованості за отримані послуги є неправомірними, нараховуються їй безпідставно та за відсутності договору про надання відповідних послуг, які вона не отримує протягом тривалого періоду часу.

Посилаючись на те, що відповідач своїми діями обмежує її право на вільний вибір постачальника тепла до її житла, чим порушує її інтереси як споживача таких послуг, тому на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка з врахуванням уточнень в процесі розгляду справи просила суд зобов'язати відповідача відключити від теплових мереж квартиру АДРЕСА_2; виключити з особового рахунку, відкритого на її ім'я, відомості про наявність боргу за неотримані нею послуги з теплопостачання, а також зобов'язати відповідача не нав'язувати їй споживання зазначених послуг, визнавши такі дії незаконними.

Рішенням суду від 03 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки щодо наявності між сторонами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, за відсутності належних доказів, не відповідають обставинам справи та суперечать положенням чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55).

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Наведена правова позиція щодо застосування ст.15 ЦК України та ст.1, 3, 15 ЦПК України викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року(справа № 6-2981цс15) і згідно із ст.3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Із змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 вважає себе такою, що не перебуває з відповідачем у договірних правовідносинах щодо надання (отримання) житлово-комунальних послуг з теплопостачання і в той же час визнає факт отримання цих послуг, хоч і вказує на їх неналежну якість.

Вказуючи на відповідача як на особу яка порушує її права як споживача, позивачка вбачає відновлення цих прав у зобов'язанні останнього відключити її квартиру від мереж централізованого опалювання, звільнення її від обов'язку отримувати і оплачувати зазначені послуги та у визнанні дій ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» такими, що мають ознаки вимагання і є незаконними.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 є співвласником квартири АДРЕСА_1, в будинку, теплозабезпечення якого здійснюється відповідачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Цей же закон передбачає обов'язкову письмову форму цього правочину яка, як встановив суд, у спірних правовідносинах не додержана.

Однак, відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 квітня 2016 року, які згідно із ст.3607 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції щодо застосування ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (справа №6-2951 цс 15).

Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Договір про надання житлово-комунальних послуг є публічним договором, умови якого згідно з ч.2 ст.633 ЦК України встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (ч.5 ст.633 ЦПК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (з подальшими змінами) затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гагачої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, пунктом 25 яких визначено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 06 листопада 2007 року №169) установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Отже, враховуючи, що централізоване опалення підведено до стояка в межах квартири, співвласником якої є позивачка і це свідчить про отримання нею житлово-комунальних послуг, які надає відповідач, а відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється на підставі його заяви у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вчинення заходив щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних норм з питань складу, порядку розроблення та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення з покладанням витрат, пов'язаних з відключенням від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, на споживача. (пункти 26, 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення), однак рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування у спірних правовідносинах відсутнє, а ОСОБА_5 з відповідною заявою про відключення до компетентного органу не зверталася, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених нею вимог.

Висновок суду відповідає обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, посилання заявниці на те, що відповідач веде агресивну політику щодо продажу теплової енергії і безпідставно вимагає сплату за неї грошових коштів, колегія суддів до уваги не приймає оскільки ПрАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» визначене виконавцем житлово-комунальних послуг щодо забезпечення централізованого постачання теплової енергії в багатоквартирний житловий будинок, в якому знаходиться квартира позивачки, органом місцевого самоврядування - Херсонською міською радою, як це передбачено ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги».

Перевіряючи заперечення позивачки щодо перебування у договірних відносинах з відповідачем, суд обґрунтовано виходив із фактичного використання ОСОБА_5 теплової енергії, яка постачається товариством в установленому законом порядку в її квартиру, із обов'язку як виконавця, так і споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та обов'язку споживача ці послуги оплатити.

При цьому суд не керувався положенням ст.634 ЦК України, на яку посилався відповідач, заперечуючи заявлені до нього вимоги, однак яка спірні правовідносини не регулює.

Відтак доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого посилання відповідача на укладення сторонами договору приєднання, хоч і є слушними, проте правового значення для правильного вирішення даної справи не мають і висновки суду у спірних правовідносинах не спростовують.

Необґрунтованим колегія суддів вважає також посилання позивачки на ніби-то встановлену судовим рішенням незаконність постанови Кабінету Міністрів (без зазначення якої саме постанови) та наказу №169 від 06.11.2007 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, яким внесено зміни до наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 року «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж центрального опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від центрального теплопостачання», зокрема в частині унеможливлення відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку, оскільки, по-перше, наведені нормативні акти не стосуються діяльності (рішень або бездіяльності) товариства у спірних правовідносинах, а по-друге, постанова окружного адміністративного суду м.Києва від 09.06.2008 року, на яку у підтвердження наведеного факту послалася ОСОБА_5, скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову фізичних осіб до Міністерства з питань житлового-комунального господарства України про визнання незаконним та скасування наказу цього Міністерства від 06.11.2007 року №169 «Про затвердження змін до наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4».

При наведених обставинах колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Г.В. Семиженко

І.В. Склярська