Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Євграфової Є.П., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду із вказаним позовом в якому, посилаючись на неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, просив стягнути солідарно із позичальника ОСОБА_3 та її поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 64 640, 30 доларів США, що еквівалентно 1 480 520 грн 57 коп.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати поруку припиненою, оскільки, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, банк не звертався до нього з вимогами про погашення заборгованості за кредитним договором, за яким він виступає поручителем.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано припиненими правовідносини між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором поруки від 18 червня 2007 року. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши порушення позичальником умов договору, а саме невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк, дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності для звернення до суду, а поруку визнав припиненою у зв'язку з наявністю правових підстав для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 18 червня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, на умовах визначених договором та додатковими угодами, окремими частинами, зі сплатою 13, 00 % процентів річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 32 500 дол. США, а погашення траншів кредиту має здійснюватись до 10-го числа кожного місяця, починаючи з липня 2008 року з кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 17 червня 2017 року (а.с. 6-8).

ОСОБА_3 належним чином не виконує зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку чим виникла заборгованість, яка становить 64 640, 30 дол. США (а.с. 3-5).

Разом з цим, 18 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за яким останній зобов'язався відповідати перед ПАТ «Укрсоцбанк» за виконання позичальником зобов'язань, за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 червня 2007 року (а.с. 9-10).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором (а.с. 6).

Разом з тим, умовами кредитного договору, зокрема п. 4.5, передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Отже умовами договору було передбачено зміну строку виконання основного зобов'язання і банк був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Встановлено, що останній платіж за кредитним договором позичальник здійснила 08 грудня 2009 року (а.с. 3).

Таким чином, з урахуванням того, що останній платіж боржником було здійснено 08 грудня 2009 року і з січня 2010 року платежі не здійснюються, то за умовами положень п. 4.5 кредитного договору строк користування кредитом сплив у квітні 2010 року, а так як з позовом до суду ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся у грудні 2015 року, то висновки суду першої інстанції про застосування строку позовної давності та припинення поруки є вірними.

Судами першої та апеляційної інстанцій дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка, а наведені у касаційній скарзі недоліки при розгляді справи не впливають на суть ухвалених рішень і висновків судів не спростовують. Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді касаційної інстанції не встановлено.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не вбачає підстав для скасування ухвалених судами рішень, так як вони ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права. Законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 337, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська