У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві, третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про стягнення додаткових витрат на санаторно-курортне лікування у порядку відшкодування шкоди, завданої каліцтвом,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 01 березня 1984 року при спорудженні «Водогрязелечебницы», за адресо: АДРЕСА_1, у зв'язку із нещасним випадком отримав трудове каліцтво, внаслідок чого став інвалідом І групи з 100 % втратою працездатності. 31 травня 2016 року звернувся до КМБ-6 з вимогою оплатити вартість путівки в спеціалізований, спинальний санаторій м. Саки. Оскільки отримав відмову щодо оплати путівки до санаторію, звернувся до суду та просив стягнути з відповідача вартість лікування та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 87 229 грн 11 коп.

Рішенням суду Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та задовольнити позовні вимоги, або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд у розмірі, встановленому правлінням Фонду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позивач не звертався до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві із заявою про взяття на облік до черги потерпілих, які потребують санаторно-курортного лікування, що в свою чергу позбавило можливості відповідача компенсувати вартість путівки або надати її відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Положення затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 жовтня 2007 року № 49 «Про затвердження Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням».

Доводи заявника у касаційній скарзі стосовно того, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України створив непереборну систему довідок, які унеможливлюють отримання путівки до санаторію є необґрунтованими, оскільки п. 2.5 Положення затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 жовтня 2007 року № 49 «Про затвердження Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням» визначено вичерпний перелік документів, необхідних для надання путівки та взяття на облік.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві, третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про стягнення додаткових витрат на санаторно-курортне лікування у порядку відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, за касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак