УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство» «Укргеопроект», управління держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області, про скасування кадастрового номера земельної ділянки, визнання недійсним рішення про реєстрацію кадастрового номеру, зобов'язання вчинення дій, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив скасувати відомості внесені до державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, якій присвоєний кадастровий номер земельної ділянки площею 0,0528 га НОМЕР_2, та земельної ділянки площею 0,1541 га, НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування жилого будинку, господарчих споруд та ведення селянського господарства; визнати рішення, на підставі якого було зареєстровано раніше присвоєний кадастровий номер земельної ділянки площею 0.0528 га, НОМЕР_2, та земельної ділянки площею 0,1541 га, НОМЕР_3 незаконним та зобов'язати Управління держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області виправити помилку встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, які не відповідають схемам розподілу земельної ділянки та плану спільної межі земельної ділянки площею 0,0528 га. та земельної ділянки площею 0,1541 га.; стягнути з відповідача на його користь судовий збір в загальному розмірі 365,40 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач будучи власником домоволодіння та земельної ділянки площею 0,3069 га за адресою: АДРЕСА_1, здійснив продаж відповідачу 2/5 частин домоволодіння з земельною ділянкою 0,0811 га за адресою: АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,0613 га за тією ж адресою, а також дарування її частини площею 0,0645 га, про що між ними було укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу від 15 серпня 2006 року та 25 лютого 2008 року, а також договір дарування від 1 червня 2007 року.

Здійснивши продаж та дарування відповідачу частини земельної ділянки загальною площею 0,2069 га, позивач залишився власником земельної ділянки площею 0,0630 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки площею 0,0370 га для ведення сільського господарства за адресою: АДРЕСА_1.

У 2014 році позивач вирішив звернутись до Управління Держземагенства для присвоєння кадастрового номеру належній йому земельній ділянці з метою подальшого продажу належного йому домоволодіння й дізнався, що відповідач зареєстрував в Державному земельному кадастрі право власності на отримані від нього земельні ділянки на своє ім'я з присвоєнням їм кадастрових номерів, а саме: земельній ділянці площею 0,0528 га присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_1, а земельній ділянці площею 0,1541 га присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_4

За його заявою ТОВ «Пріма - КР» виконаний комплекс робіт, а саме: геодезичне встановлення меж земельних ділянок в присутності землекористувача; погодження меж земельних ділянок з суміжними землевласниками та землекористувачами, в результаті проведення яких встановлено, що площа земельних ділянок по пр. АДРЕСА_2, які належать на праві власності позивачу, за цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських споруд складає 0,0630 га та ведення селянського господарства складає 0,0370 га, що відповідає Державному акту, однак конфігурація та межі земельних ділянок не відповідають схемам розподілу земельної ділянки та плану земельної ділянки, викресленого КП «КБТІ» у 2006 році.

Відповідач не погоджував з ним меж земельної ділянки й визначив їх неправильно, у зв'язку з чим було порушено його право власності, оскільки господарські побудови належні йому на праві власності, а саме: сарай під літерою «Б» та гараж під літерою «Л» опинились на земельній ділянці, на яку видано кадастровий номер на ім'я відповідача.

Посилаючись на те, що жодних дій на виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку відповідач відмовляється здійснювати, що перешкоджає позивачу оформити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на своє ім'я й присвоїти їй кадастровий номер, останній звернувся з відповідним позовом до суду за захистом свого права.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 січня 2005 року на підставі рішення Криворізької міської ради № 2737 від 22 грудня 2004 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3069 га, кадастровий номер НОМЕР_6, НОМЕР_5 яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку, господарчих споруд та ведення сільського господарства. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під реєстровим № 20014.

15 серпня 2006 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 2/5 частин домоволодіння з земельною ділянкою, згідно умов якого у власність ОСОБА_5 перейшло 2/5 частини домоволодіння з земельною ділянкою, що складає: житловий будинок Б - 1 житловою площею 24,3 кв.м, загальною площею 49,3 кв.м, літня кухня - В, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0811 га.

1 червня 2007 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір дарування земельної ділянки, згідно умов якого у власність ОСОБА_5 перейшла земельна ділянка площею 0,0645 га за адресою: АДРЕСА_1.

25 лютого 2008 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якому відповідачу у власність перейшла земельна ділянка площею 0,0613 га за адресою: АДРЕСА_1.

За замовленням ОСОБА_5 ТОВ «НВП «Укргеопроект» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо отриманих у власність земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 й отримано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, серії НОМЕР_8 від 11 жовтня 2011 року на земельну ділянку відповідно площею 0,0528 га, якій присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_1 та площею 0,1541 га, якій присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_4

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що межі суміжних земельних ділянок, були визначено неправильно, внаслідок чого виданими відповідачу державними актами порушується його право власності, оскільки господарські побудови, а саме: сарай під літерою «Б» та гараж під літерою «Л» опинились на земельній ділянці, на яку видано кадастровий номер на ім'я відповідача.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст. 126 ЗК України).

У відповідності до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно ст. 15 Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо.

Крім того, згідно вимог ст. 16 Закону кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій встановили, що земельні ділянки площею 0,0528 га, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0,1541 га, якій присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_3, належать ОСОБА_5 на праві власності згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 та серії НОМЕР_8 від 11 жовтня 2011 року (т. 1 а.с. 66, 67, 68-80) і питання щодо визнання їх недійсними чи скасування позивачем не ставилося.

Захист же земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено в ч.3 ст. 152 ЗК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним ч.3 ст. 152 ЗК України або ж іншим способом, який передбачено законом.

Встановивши, що ОСОБА_4 у позовній заяві просив суд захистити своє порушене право шляхом скасування відомостей, внесених до державного земельного кадастру щодо земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_3, визнання рішення щодо присвоєння даних кадастрових номерів незаконним та зобов'язання Управління держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області виправити помилку встановлення меж земельної ділянки, суди дійшли обґрунтованих висновків, що такі вимоги у даному випадку не можуть вважатися належним та допустимим способом захисту порушеного права позивача, оскільки такі обставини можуть бути предметом доказування при розгляді спору щодо визнання незаконними державних актів на право власності на земельну ділянку.

Суди правильно виходили з того, що належним способом захисту прав позивача може бути оскарження державних актів на право власності на земельну ділянку та рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано ці акти.

Оскільки таких вимог позивачем не заявлено, то суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог у тій редакції, що заявлена у позові.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції, з висновками якого обґрунтовано погодився апеляційний суд, правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень місцевого та апеляційного судів відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська