Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Адвансед Брітіш Едукейшн Лімітед», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Київська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів «Британська Міжнародна Школа-Київ», Державна фіскальна служба України, про визнання недійсним договору про навчання у школі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 червня 2012 між ним і відповідачем було укладено договір про навчання його дочки ОСОБА_5 у ТОВ «Київська Загальноосвітня приватна школа I-III ступенів «Британська Міжнародна Школа-Київ». Позивач стверджує, що при укладенні вказаного договору, відповідачем не було додержано вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки цей правочин був спрямований на ухилення від оподаткування в Україні, а тому наявні підстави для визнання його недійсним.

На підставі вказаного позивач просив суд визнати недійсним договір про навчання у школі від 21 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 і ТОВ «Адвансед Брітіш Едукейшн Лімітед» з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 228 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ст. 215 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Виходячи з того, що відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а позивач не надав суду належних і допустимих доказів порушення його законних прав тим, що укладення оспорюваного правочину було спрямовано на ухилення відповідача від оподаткування, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня Л.М. Мазур