Справа № 214/1550/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

про визначення часток у спільній сумісній власності

01 червня 2017 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомініч С.В.

за участю секретаря Соколовської Т.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду при заочному розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділення частки із спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділення частки із спільного майна. Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, в кінцевій редакції від 08.06.2016, просив суд виділити йому 1/4 частину квартири із спільного сумісного майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів судові витати по справі.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що у 1999 році на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради 14.09.1999, позивач ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 набули право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Дана квартира є спільною сумісною власністю, частики кожного з співвласників не визначені. Порозуміння між позивачем та відповідачами щодо користування, утримання та збереження цього майна не досягнуто.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи зазначену норму, кожному з співвласників вищевказаної квартири фактично належить по 1/4 частці квартири АДРЕСА_3.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, уточненні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що квартира належить її довірителю та відповідачам на праві спільної сумісної власності. Вона з висновком експерта знайома, розуміє, що виділити в натурі часку квартири не можливо, тому просить суд визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності та визначити за позивачем 1/4 частку в спірній квартирі.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 до судового засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є поштові повідомлення (а.с. 34, 35, 36) та розписки про отримання повісток (а.с. 44, 45, 51, 53).

Через канцелярію суду представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 надавав неодноразово заяви про відкладення слухання справи в звязку з перебуванням його за межами Дніпропетровської області або в іншому процесі у суді (а.с. 67, 114, 116).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд враховує, що відповідачі неодноразово повідомлені про дату, час та місце розгляду справ, про що свідчать їх розписки та заяви в матеріалах справи. Представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 подано три заяви про відкладення розгляду справи (а.с. 67, 114, 116) та до жодної з них не надано підтверджуючих документів про поважність причин не прибуття до суду. Представник позивача за згодою позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Слід зауважити, що в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, вказує, що відповідач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належним йому правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Статтями 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, і лише одним обов'язком: добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них обов'язки. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав.

Таким чином, керуючись ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки представника позивача за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення.

Суд, вислухавши думки сторін та їх представників, в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради 14.09.1999, позивач ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 набули право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 15-17).

Згідно висновку експерта №11-17 від 10.04.2017 ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 10.04.2017 становить 154696 грн.

Виділити в натурі 1/4 частину 2-кімнатної квартири, загальною площею 43,57 кв.м., житловою площею 29,05 кв.м., розташованої на 4-му поверсі пятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 технічно не можливо (а.с. 86-110).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи зазначену норму, кожному з співвласників спірної квартири належить по 1/4 частині квартири АДРЕСА_3, в звязку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення часток у спільній власності є обґрунтованими та доведеними, і підлягають задоволенню.

Відповідно до положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини. За відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2051 гривні 20 коп. виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В розумінні ст. 79 ЦПК України до судових витрат належить судовий збір та витрати пов'язані з розглядом судової справи, зокрема витрати на правову допомогу.

При уточненні позовних вимог 28.03.2016, позивачем було предявлено дві вимоги немайнового характеру, за які сплачено судовий збір в розмірі по 551 грн. 60 коп. (а.с. 1) та 551,60 (а.с. 8) грн., а всього 1103 грн. 20 коп. При цьому, мінімальна ставка судового збору, на час подання уточнень складала 551 грн. 20 коп. Уточнивши позовні вимоги в кінцевій редакції 08.06.2016, позивач залишив одну вимогу немайнового характеру. В звязку з чим, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. Що в свою чергу не позбавляє позивача звернутися до суду з заявою про повернення надміру сплаченого судового збору в розмірі 552 грн., відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Крім того, позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу надано договір 01-21/03-2016 про надання юридичних послуг від 21.03.2016 (а.с. 31). Як доказ оплати юридичних послуг надана квитанція прибуткового касового ордеру №01-21/03-2016 від 21.03.2016 на оплату юридичних послуг в сумі 1500 (а.с. 32).

В звязку чим, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., оскільки останні підтвердженні відповідними документами (а.с. 31, 32).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 16, 370, 372, ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 81, 88, 212-215, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділення частки із спільного майна задовольнити.

Виділити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/4 частку квартири із спільного сумісного майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 183 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 183 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 183 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату правової допомоги у розмірі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату правової допомогу у розмірі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату правової допомоги у розмірі 500 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційному суді Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів позивачем з моменту винесення, відповідачем після процедури перегляду заочного рішення.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 06 червня 2017 року.