АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар Костюк Л.С.,

за участю ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 й ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Буденецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області та ОСОБА_4 про визнання недійсним і часткове скасування рішення Буденецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, державного акту на право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з посиланнями на те, що на підставі державного акту на право власності на земельні ділянку є власником земельної ділянки 0,2196 га, яка розташована за адресою с.Буденець, Сторожинецького району Чернівецької області за кадастровим номером :02:003:0154. Проте, відповідачка ОСОБА_1 здійснила самовільне захоплення його земельної ділянки по межі від межового знака «Г» до межового знака «А», встановила паркан і побудувала на частині його земельної ділянки сарай.

Просив зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою шляхом перенесення огорожі по встановлених межових знаках та знесення сараю.

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Буденецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області та ОСОБА_4 про визнання недійсним і часткове скасування рішення Буденецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, державного акту на право власності на земельну ділянку. Посилалась на те, що ОСОБА_4 набув право на земельну ділянку 31.08.2006 року, а право власності на нерухомість, що знаходиться на цій земельній ділянці, - 17.06.2015 року, тобто на 3 роки пізніше від виникнення її прав на розташоване поруч суміжне нерухоме майно. Право ж власності попереднього власника нерухомості, у якого ОСОБА_1 придбала будинок, в т.ч. встановлені (викопані) у 1959 році криницю та огорожу, виникло ще у 1998 році. Вважала,

________________________________________________________________________________________

Справа № 723/578/16-ц Провадження №22-ц/794/983/17 Категорія 47

Головуючий у 1-й інстанції Яківчик І.В. Доповідач Лисак І.Н.

що при проведенні приватизації ОСОБА_4 земельної ділянки останній мав би виходити із існуючих меж та враховувати відповідні відстані від нерухомого майна відступивши від межі не менше ніж на 1 метр, а від існуючої огорожі 2 метри і вже тоді проводити приватизацію. Крім того, при приватизації своєї земельної ділянки ОСОБА_4 не отримав погодження на таку риватизацію від неї, як від сусіднього землекористувача, а його позов поданий за межами строків позовної давності.

Після уточнення позовних вимог просила суд визнати недійсним та скасувати рішення Буденецької сільської ради № 58-13/04 від 16.09.2004 року в частині надання дозволу ОСОБА_4 на розробку технічної документації по безоплатній передачі земельної ділянки та визнати недійсним державний акт серії ЯБ № 765673 від 31 серпня 2006 року на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 своєю земельною ділянкою кадастровий номер :02:003:0154, що знаходиться по вул. Центральній, 10 в с. Буденець, Сторожинецького району, Чернівецької області шляхом перенесення огорожі по встановлених межових знаках, які позначені на кадастровому плані цифрами 1, 6, 5 по межі позначеній літерами від «Г» до «А».

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено внаслідок не доказаності позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвали нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Посилається на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції надав перевагу одним доказам, безпідставно відкинувши інші.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу абз.1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

За змістом ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-253цс від 13 квітня 2016 року.

Оскільки позивачка придбала житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Буденець, Сторожинецького району Чернівецької області у ОСОБА_5 ще 21.01.2003 року разом з огорожею №2 та криницею №3 (а.с.22), а остання користувалася спірною земельною ділянкою під будинком та спірними обєктами нерухомості з 1998 року, тому відповідно до вимог ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) має право на земельну ділянку, що знаходиться під будинком та спірними обєктами нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Тому, відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про порушення її прав через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку згідно рішення Буденецької сільської ради ХІІІ сесії IV скликання №58-13/04 від 06.09.2004 року (а.с.9), проте вказаним рішення спірна земельна ділянка не передавалась у власність ОСОБА_4, а лише надано дозвіл на розробку технічної документації по безоплатній передачі земельної ділянки у власність для затвердження її на сесії сільської ради (а.с.34).

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.118 ЗК України (в редакції на час отримання державного акту) районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову ОСОБА_4 в частині зобовязання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом переносу огорожі по встановлених межових знаках, суд першої інстанції необґрунтовано відкинув надані ОСОБА_1 докази стосовно безпідставного набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, оскільки спірний державний акт на право власності на земельну ділянку від 31.08.2006 року виданий органом місцевого самоврядування з порушенням встановленого законом порядку, на підставі неіснуючого рішення про передачу земельної ділянки у власність, тобто без достатніх на те законних підстав.

Крім того, згідно висновків судової земельно-технічної експертизи № 180 від 28.02.2017 року (а.с.119-127) вбачається, що між суміжними земельними ділянками, які належать на праві власності сторонам, міститься накладка меж, які не відповідають фактичному користуванню, а розташування таким чином спірних обєктів, належних ОСОБА_1 ще до виникнення прав у ОСОБА_4, порушують норми ДБН 360-92*, що за відсутності їх самовільного будівництва та фактичної наявності до набуття ОСОБА_4 прав власності на земельну ділянку згідно державного акту на право власності на цю земельну ділянку спростовують правильність визначення меж в ньому та порушують права ОСОБА_1, а не ОСОБА_4

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання незаконним рішення Буденецької сільської ради ХІІІ сесії IV скликання №58-13/04 від 06.09.2004 року в частині надання дозволу ОСОБА_4 на розробку технічної документації по безоплатній передачі земельної ділянки 0,24 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.118 ЗК України (чинній в редакції на момент прийняття рішення) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Оскільки вищевказаним рішенням Буденецької сільської ради права ОСОБА_1 не порушені, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2017 року слід скасувати та увалити нове згідно викладених вище мотивів із перерозподілом судових витрат (а.с.29,77,141,158) з урахуванням частки задоволених вимог та в порядку, визначеному ст.88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Буденецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області та ОСОБА_4 про визнання недійсним і часткове скасування рішення Буденецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2196 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , кадастровий номер :02:003:0154, серії ЯБ №765673, виданий 31.08.2006 року ОСОБА_4.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 2370 (дві тисячі триста сімдесят) гривні 16 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Владичан А.І.

ОСОБА_6