Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 липня 2009 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредиту у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 31 грудня 2015 року становить 28 345 грн 68 коп.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 345 грн 68 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку, про те, що позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, проте, позивач, кредитодавець, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, про застосування якого заявив відповідач до ухвалення рішення суду, що відповідає положенню ч. 3 ст. 267 ЦК України (а. с. 28).

Суди вірно виходили з того, що сальдо простроченої заборгованості відповідача виникло з 26 квітня 2010 року, згідно із розрахунку заборгованості, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, а тому перебіг строку позовної давності розпочався з цього дня та, згідно зі ст. 257 ЦК України, закінчився 26 квітня 2013 року.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14, від 24 вересня 2014 року № 6-103 цс 14, від 12 листопада 2014 року № 6-167 цс 14, від 18 березня 2015 року № 6-25 цс 15, від 30 вересня 2015 року № 6-154 цс 15 яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

С.П. Штелик