АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Гулієва М.І. о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та зобовязання вчинити певні дії, стягнення витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулися з позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та зобовязання вчинити певні дії, стягнення витрат.

В обгрунтування своїх позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» посилалися на те, що 13 червня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 99 965 доларів США на строк до 12 червня 2014 року зі сплатою 12,5% річних на придбання автомобіля у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до договору позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати та забезпечити повернення кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені кредитним договором терміни. 13 червня 2007 року у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4, як майновим поручителем позичальника, було укладено договір застави, відповідно до умов якого в заставу банку передано в приватне обтяження рухоме майно, а саме: автомобіль «БМВ Х5», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4 Борг за кредитним договором позичальником ОСОБА_3 банку не погашено. 20 квітня 2015 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу №17 і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набули право нового кредитора до ОСОБА_3 за договором споживчого кредиту №0 від 13 червня 2007 року. 05 жовтня 2011 року Хмельницьким міськрайонним судом ухвалено вирок, яким засуджено ОСОБА_4, ОСОБА_3 та інших за ч. 4 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України та задоволено цивільний позов ПАТ «Укрсиббанк» і стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість в сумі 729 546 грн. 90 коп. Але це не припинило взаємовідношення банку, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з відповідачем і третіми особами, і на час подачі позову до суду заборгованість ОСОБА_3 залишилася за вказаним кредитним договором в сумі 3 649 678 грн. 90 коп., вказаний борг не погашено. Транспортний засіб, яким забезпечувалися кредитні відносини, був реалізований як без згоди первісного заставодержателя ПАТ «Укрсиббанк», так і без згоди ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Однак, власник предмета застави неодноразово змінювався. На момент звернення до суду власником предмета застави є ОСОБА_2, номер державної реєстрації автотранспорного засобу АЕ0041НХ. Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №47330506 від 01 липня 2015 року за заявою позивача ДП «інформаційний центр» було зареєстровано звернення стягнення щодо предмету спору. У звязку з викладеним просили в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за кредитним договором № 0 від 13 червня 2007 року, яка станом на час звернення до суду з позовом становить 3649678 грн. 90 коп., звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки автомобіль «БМВ Х5», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та зобовязання вчинити певні дії, стягнення витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» просять рішення суду від 28 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається матеріалів справи 13 червня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 99 965 доларів США на строк до 12 червня 2014 року зі сплатою 12,5% річних на придбання автомобіля у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до договору позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати та забезпечити повернення кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені кредитним договором терміни (т.1 а.с.75-78).

13 червня 2007 року у забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4, як майновим поручителем позичальника, було укладено договір застави, відповідно до умов якого в заставу банку передане в приватне обтяження рухоме майно, а саме: автомобіль «БМВ Х5», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, належного ОСОБА_4 (т.1 а.с.81, 82).

ОСОБА_3 належним чином свої зобовязання за кредитним договором №0 від 13 червня 2007 року не виконував та станом на час звернення до суду з позовом заборгованість за кредитним договором становить 3 649 678 грн. 90 коп.

20 квітня 2015 року між ПАТ «Укрсиббанк», який є правонаступником АКІБ «Укрсиббанк», та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 17 і позивач набув право нового кредитора до ОСОБА_3 за договором споживчого кредиту від 13 червня 2007 року. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» прийняло право вимоги, права кредитора і відносно ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 від 13 червня 2007 року. Відповідно до зазначеного договору сторони свої зобовязання виконали повністю (т.1 а.с.83, 84, 85).

05 жовтня 2011 року Хмельницьким міськрайонним судом було ухвалено вирок, який набрав законної сили, відповідно до якого засуджено ОСОБА_4, ОСОБА_3 та інш. за ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України та задоволено цивільний позов ПАТ «Укрсиббанк», стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість в сумі 729 546 грн. 90 коп. (т.1 а.с.86-92).

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України від 26 серпня 2016 року №31/4-2875 станом на 24 серпня 2016 року автомобіль марки «БМВ Х5 ЗНГ», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_3, з 2006 року був у власності і зареєстрований за ОСОБА_5; 20 березня 2013 року вказаний автомобіль придбала ОСОБА_6 25 квітня 2013 року зазначений автомобіль був знятий з обліку для реалізації. 31 серпня 2013 року автомобіль марки «БМВ Х5 ЗНГ» з номерним знаком АЕ6262АН був зареєстрований за громадянином ОСОБА_2 03 березня 2016 року автомобіль було знято з обліку для реалізації. 03 червня 2016 року вищезазначений автомобіль з номерним знаком ВХ7887ВЕ зареєстровано за ОСОБА_7 Реєстрація здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 03 червня 2016 року (т.1 а.с.192, 193).

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», звернувшись з позовом до ОСОБА_2,просили в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за кредитним договором № 0 від 13 червня 2007 року, яка станом на час звернення до суду з позовом становить 3649678 грн. 90 коп., звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки автомобіль «БМВ Х5», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 (т.1, а.с.2, 3).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» суд першої інстанції посилався на те, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки відсутні підстави витребування майна з володіння ОСОБА_7, так як він є добросовісним набувачем, однак, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки дійшов них у порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦК України є підставою для зміни рішення суду.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором.

Частина 1 статті 589 ЦК України та стаття 19 Закону України «Про заставу» встановлює, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язанням, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Як визначено частинами 1, 7 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

З матеріалів справи вбачається 13 червня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 99 965 доларів США на строк до 12 червня 2014 року зі сплатою 12,5% річних на придбання автомобіля у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до договору позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати та забезпечити повернення кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені кредитним договором терміни (т.1 а.с.75-78).

13 червня 2007 року у забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4, як майновим поручителем позичальника, було укладено договір застави, відповідно до умов якого в заставу банку передане в приватне обтяження рухоме майно, а саме: автомобіль «БМВ Х5», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, належного ОСОБА_4 (т.1 а.с.81, 82).

ОСОБА_3 належним чином свої зобовязання за кредитним договором №0 від 13 червня 2007 року не виконував та станом на час звернення до суду з позовом заборгованість за кредитним договором становить 3 649 678 грн. 90 коп.

20 квітня 2015 року між ПАТ «Укрсиббанк», який є правонаступником АКІБ «Укрсиббанк», та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 17 і позивач набув право нового кредитора до ОСОБА_3 за договором споживчого кредиту від 13 червня 2007 року. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» прийняло право вимоги, права кредитора і відносно ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 від 13 червня 2007 року. Відповідно до зазначеного договору сторони свої зобовязання виконали повністю (т.1 а.с.83, 84, 85).

05 жовтня 2011 року Хмельницьким міськрайонним судом було ухвалено вирок, який набрав законної сили, відповідно до якого засуджено ОСОБА_4, ОСОБА_3 та інш. за ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України та задоволено цивільний позов ПАТ «Укрсиббанк», стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість в сумі 729 546 грн. 90 коп. (т.1 а.с.86-92).

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України від 26 серпня 2016 року №31/4-2875 станом на 24 серпня 2016 року автомобіль марки «БМВ Х5 ЗНГ», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_3, з 2006 року був у власності і зареєстрований за ОСОБА_5; 20 березня 2013 року вказаний автомобіль придбала ОСОБА_6 25 квітня 2013 року зазначений автомобіль був знятий з обліку для реалізації. 31 серпня 2013 року автомобіль марки «БМВ Х5 ЗНГ» з номерним знаком АЕ6262АН був зареєстрований за громадянином ОСОБА_2 03 березня 2016 року автомобіль було знято з обліку для реалізації. 03 червня 2016 року вищезазначений автомобіль з номерним знаком ВХ7887ВЕ зареєстровано за ОСОБА_7 Реєстрація здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 03 червня 2016 року (т.1 а.с.192, 193).

Таким чином, з 03 червня 2016 року та на теперішній період часу власником автомобіля, який є предметом застави «БМВ Х5», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак якого після численних перереєстрацій - ВХ7887ВЕ, є ОСОБА_7А

З матеріалів справи вбачається позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулися з позовними вимогами про звернення стягнення на автомобіль, який є предметом застави та зобовязання вчинити певні дії до ОСОБА_2 (т.1 а.с.2, 3, 67, 68, 71, 72).

Однак, відповідач у справі ОСОБА_2, згідно наявних в матеріалах справи доказів, не є власником вказаного автомобіля з 03 червня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається з позовними вимогами до ОСОБА_7, який з 03 червня 2016 року є власником предмета застави автомобіля «БМВ Х5», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» взагалі не зверталися.

ОСОБА_7 не було залучено до участі у даній справі відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства України.

Отже, у задоволенні вищевказаних позовних вимог позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 повинно бути відмовлено, з тих підстав, що позовні вимоги предявлені до неналежного відповідача у даній справі, а не з підстав необґрунтованості позовних вимог, а тому рішення суду має бути змінено в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обгрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та зобовязання вчинити певні дії, стягнення витрат змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

В решті рішення суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді