Справа № 141/399/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року смт. Оратів

Оратівський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді Слісарчука О.М.

за участю секретаря Ставничого С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Оратів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, без участі сторін, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, згідно із яким 11.11.2015 року помер батько позивача ОСОБА_3. ОСОБА_3К заповіту не залишив. Спадкоємцем за законом першої черги згідно ст. 1261 ЦК України, крім позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4, яка від прийняття спадщини відмовилась, написавши відповідну заяву. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 відкрита у Оратівській державній нотаріальній конторі. Позивач ОСОБА_1 переоформив земельну ділянку та отримав свідоцтво на право на спадщину за законом. Однак, через нотаріальну контору позивач ОСОБА_1 не в змозі оформити все спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області та присадибні земельні ділянки, а саме земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га і земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7459 га, розташованих по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області, оскільки правовстановлюючий документ на будинок не застережений належним чином, відсутня печатка та підпис уповноваженої особи. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та земельні ділянки, що розташовані по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_3, який помер 11.11.2015 року. Справу просить розглянути без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Оратівського району Вінницької області ОСОБА_5, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надавши заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Від учасників процесу до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється.

Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-АМ №337990 від 13.11.2015 року ОСОБА_3 помер 11.11.2015 року в с. Скала Оратівського району Вінницької області.

ОСОБА_3 заповіту не залишив.

Спадкоємцем за законом першої черги згідно ст. 1261 ЦК України, крім позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4, яка від прийняття спадщини відмовилась, написавши відповідну заяву. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 відкрита у Оратівській державній нотаріальній конторі.

Згідно із повторним свідоцтвом про народження серії І-АМ №295593 від 27.07.1995 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.08.2016 року виданого в.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №691 по спадковій справі №88/2016 року ОСОБА_1 успадкував після смерті батька ОСОБА_3, який поме р 11.11.2015 року земельну ділянку площею 2,4027 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Оратівського району Вінницької області.

28.03.2017 року Гайсинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області, в якому знаходиться свідоцтво №211 на право особистої власності на жилий будинок від 05.07.1994 року видане виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської Ради народних депутатів на якому відсутня печатка та підпис уповноваженої особи

Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №689121 від 02.09.2006 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності на земельна ділянка для ведення будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, що розташована по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області.

Відповідно до витягу №НВ-2017 від 15.05.2017 виданого відділом Держгеокадастру у Оратівському районі Вінницької області з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка для ведення будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, що розташована по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області. належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №689181 від 02.09.2006 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності на земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,7459 га, що розташована по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області.

Відповідно до витягу №НВ-2017 від 15.05.2017 виданого відділом Держгеокадастру у Оратівському районі Вінницької області з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,7459 га, що розташована по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області. належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються ст.ст. 13,41,55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1235 ЦК України, ст. ст. 81, 116, 125, 126, 131 ЗК України.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (підписаної 4 листопада 1950 р., ратифікованої Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73 року; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

З огляду на те, що спадщина відкрилась 11.11.2015 року після смерті ОСОБА_3 була прийнята після 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу України 2003 року.

Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, розясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Відповідно до зазначених нормативних актів та розяснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право ОСОБА_1 на отримання у власність спадкового майна порушено і підлягає судовому захисту.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 6, 10, 11, 60, 130, 208, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 13, 41, 55 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 16, 328, 377, 1216, 1217, 1218, 1220, 1225, 1258, 1261 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 11.11.2015 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку для ведення будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, що розташована по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області, згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №689121 від 02.09.2006 року в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 11.11.2015 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,7459 га, що розташована по вул. Жовтнева, 58 в с. Скала Оратівського району Вінницької області, згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №689181 від 02.09.2006 року в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 11.11.2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Оратівський районний суд.

СУДДЯ О.М. Слісарчук