УХВАЛА

іменем україни

7 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 12 червня 2014 року за договором позики вона передала відповідачу 30 тис. грн, які остання зобов'язувалася повернути до 12 липня 2014 року, а у разі несвоєчасного повернення, - сплачувати 10 % від суми позики за кожен місяць прострочення. Однак, зобов'язання за цим договором відповідачка не виконує.

З урахуванням зазначеного та уточнення позовних вимог ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 30 тис. грн основного боргу та 60 тис. грн неустойки за період з 12 липня 2014 року по 9 березня 2016 року.

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 12 червня 2014 року у розмірі 90 тис. грн, з яких: 30 тис. грн - заборгованість за основною сумою боргу, 60 тис. грн - проценти від суми позики.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 900 грн.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми процентів за користування коштами скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 30 тис. грн пені.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 600 грн на компенсацію судового збору на розгляд справи в суді першої інстанції та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 198 грн на компенсацію судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з неї на користь ОСОБА_3 15 тис. грн у рахунок погашення боргу за договором позики.

ОСОБА_3 судові рішення не оскаржила.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконала зобов'язання за договором позики, а тому дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачки 30 тис. грн основного боргу та передбачені договором 60 тис. грн процентів за період з 12 липня 2014 року по 9 березня 2016 року.

Скасовуючи рішення суду в частині стягнення суми процентів за користування коштами, суд апеляційної інстанції виходив із того, що умовами договору позики сторонами передбачено сплату неустойки (пені) у розмірі 10 % за кожен місяць від простроченої суми позики. Оскільки розмір неустойки за період з 13 липня 2014 року по 9 березня 2016 року (606 днів) значно перевищує розмір збитків, суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України дійшов висновку про зменшення пені до 30 тис. грн.

Такі висновки є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Судом установлено, що 12 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у простій письмовій формі було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 у борг 30 тис. грн строком на один місяць. Цим же договором сторони обумовили, що у разі несвоєчасного повернення коштів, позичальник сплачує щомісячно 10 % від позичених коштів.

Відповідачка належним чином не виконувала договір позики. Борг не повернула, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Суд апеляційної інстанції, установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачка повернула борг у сумі 15 тис. грн є необґрунтованими, оскільки відповідачка не довела вказаних обставин та не надала на підтвердження повернення частини боргу належних та допустимих доказів (ч. 1 ст. 60, ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Крім того, у даній категорії справ не дозволяється посилатись на показання свідків щодо повернення позики (ч. 1 ст. 218, ст. 1051 ЦК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик