Справа № 496/3631/16-ц
Провадження № 2/496/268/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді- Дранікова С.М.

при секретарі - Камочкіної А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить суд визнати за ним право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. В. Дальник, Третій провулок Івана Липи, будинок 2, лит. А, загальною площею 136,90 кв.м., жилою площею 75,00 кв.м. та 1/3 частину господарських споруд літ. Б гараж, літ.В літня кухня, літ. Г сарай, літ. І цистерна, №4-3 огорожа, розташований на земельній ділянці 0,3424 га, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 07.02.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав його позовні вимоги, наполягає на задоволенні позову, посилаючись на те, що спірний будинок є особистою приватною власністю його батька, тому є спадковим майном, яке повинно бути розподілено між спадкоємцями першої черги сторонами по справі.

Відповідачка ОСОБА_2, яка одночасно представляє інтереси відповідачки ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала.

Представники ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали правову позицію свого довірителя, пояснивши, що вказаний будинок був добудований разом спадкодавцем та ОСОБА_2 спочатку в цивільному, а згодом в зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 сплатила колишньому співвласникові ОСОБА_5 вартість половини спірного будинку; ОСОБА_2 вкладала в будівництво не тільки гроші а і власну працю; свідоцтво про право власності на будинок було отримано померлим під час знаходження в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, тому є їхньою спільною сумісною власністю.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що відповідачка та померлий мешкали разом, вели сумісне господарство з 1994 року. ОСОБА_3 повністю розрахувався з колишнім співвласником спірного будинку ОСОБА_5 в 1988 році. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили, що відповідачка та померлий мешкали разом, вели сумісне господарство приблизно з 1988 року, зареєстрували шлюб в 1994 році. Відповідачка надавала ОСОБА_3 кошти для сплати ОСОБА_5, вони разом будували спірний будинок.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Згідно свідоцтва про смерть І-ЖД №445763, ОСОБА_3 помер 7 лютого 2016 року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. В. Дальник, Третій провулок Івана Липи, будинок 2. Вказаний будинок належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20 лютого 2009 року. Згідно технічного паспорту на будинок, (а.с.68-72), він був побудований у 1983 році. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є син померлого ОСОБА_1, дружина померлого ОСОБА_2 та донька померлого ОСОБА_4

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 3 листопада 1987 року року розірваний шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 3 листопада 1987 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яким за ОСОБА_3 визнане право власності на спірний житловий будинок, з останнього стягнуто на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за половину спірного будинку в розмірі 5000 руб, терміном остаточного погашення 2 грудня 1988 року. Згідно ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З пояснень свідків неможливо встановити дату початку сумісного мешкання відповідачки та ОСОБА_3, оскільки вказані пояснення протирічать один одному. Клопотання про одночасний допит свідків з метою усунення розбіжностей в їхніх показаннях суду не заявлялося. Аналогічні розбіжності містяться в поясненнях свідків щодо джерела появи грошових коштів, якими ОСОБА_3 було сплачено половину вартості спірного житлового будинку ОСОБА_5 Кодекс України про Шлюб та Сімю, який діяв на той час, на відміну від Сімейного Кодексу, який діє з 2004 року, не містить норми щодо можливості отримання права спільної сумісної власності особами, які не перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі. Суду надано квитанції про придбання ОСОБА_2 будівельних матеріалів в період 1988-1989 років, але з урахуванням наведених вище обставин, зокрема дати будування 1983 рік; неможливості встановлення дати початку сумісного проживання, та відсутності доказів витрати вказаних будматеріалів для добудування спірного будинку, окремо вказані квитанції належним та допустимим доказом по справі не є. Згідно ч.1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки для встановлення факту та розміру збільшення вартості будинку внаслідок спільної праці та витрат необхідні спеціальні знання, що потребує призначення експертизи, висновок якої може бути єдиним належним та допустимим доказом у справі, але сторонами у справі такого клопотання заявлено не було. Законодавство, яке діяло на час будування будинку 1983 рік, та на час визнання за ОСОБА_3 права власності на будинок 1987 рік, не вимагало обовязкової реєстрації права власності на обєкти нерухомості.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1268-1270, 1278 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності на частину житлового будинку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку №2 провулок 3 Івана Липи в с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області, літ.А, загальною площею 136,90 кв.м., жилою площею 75,00 кв.м., та 1/3 частину господарських споруд літ.Б гараж, літ В літня кухня, літ Г сарай, літ. І цистерна, №4-3 огорожа, розташований на земельній ділянці 0,3424 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 07.02.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908,46 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення або отримання його копії.

Cуддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_11