У х в а л а

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування в особі Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування в особі Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітніх синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з посиланням на невиконання батьком своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 20 липня 2010 року був розірваний. Під час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилося двоє синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8, 9).

Діти сторін залишилися проживати з матір'ю, яка утворила нову сім'ю, де народилося ще двоє дітей та на даний час перебуває в стані вагітності.

Відповідач знаходиться на заробітках закордоном.

Також судом установлено, що ОСОБА_3 бере участь в утриманні дітей, заборгованості по сплаті аліментів не має.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, попереджуючи відповідача про необхідність змінити ставлення до дітей, виходив із того, що такий захід впливу на відповідача як позбавлення батьківських прав є передчасним.

Такий висновок є правильним.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологого будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз'яснено у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_2 не надала будь-яких належних і допустимих доказів щодо невиконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов'язків без поважних причин, обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки таке не буде відповідати захисту інтересів дитини та суперечить ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кадєтова