АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5236/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1613/К/17 суддя Скотар Р.Є.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ОСОБА_6 «ІнГЗК»), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання нею професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2016 році їй було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40% .

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просила суд: стягнути з відповідача ОСОБА_6 «ІнГЗК» на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, а з ВВД ФСС НВ - 50 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 «ІнГЗК» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 19 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_6 «ІнГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 «ІнГЗК» ставить питання про зміну рішення та зменшення суми відшкодування моральної шкоди з урахуванням вимог розумності та справедливості, посилаючись на те, що позивач добровільно працювала тривалий час у шкідливих умовах праці та не ініціювала питання про переведення на іншу роботу, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоровя; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований. Також, представник відповідача зазначає, що позивач має можливість скористатися наданими їй правами відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», тому що приведені нею доводи фактично є описом наявного у позивача матеріального становища та завдання їй матеріальних збитків.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_5, зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржено, а, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_6 «ІнГЗК» - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, працюючи протягом 28 років 6 місяців, а саме з 13.08.1987 року по 27.04.2016 року, на ВАТ та ПАТ «ІнГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_6 «ІнГЗК», в умовах пилу в повітрі робочої зони, фізичного перенавантаження та виробничого шуму у параметрах, що перевищували нормативи (концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду від 10 до 70%: 4,4-15,2 мг/м? при ГДК 2,0 мг/м?; робоча поза до 30°/більше 30° - 17,6-56,25%/2,6-24,12% робочої зміни при санітарних нормах до 25%/до10%; нахили тулуба 113-315 разів при санітарних нормах 51-100 разів; маса вантажу, що підіймається і переміщується 11-20 кг, при СН до 7 кг; потужність зовнішньої роботи при роботі з переважною участю мязів нижніх кінцівок та тулуба 66,9 Вт при СН 63 ВТ; статичне навантаження на зміну при утриманні вантажу двома руками 46280-108000 кг/с при СН до 42000 кг/с; переміщення, обумовлені технологічним процесом 15 км при СН до 8 км; виробничий шум 91-102 дБА при ГДР 80 дБА), отримала професійні захворювання.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 19 січня 2016 року у ОСОБА_3 встановлена наявність професійних захворювань з діагнозом 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.. (пиловий бронхіт першої-другої ст.., емфізема легень першої-другої т.), група «В». Легенева недостатність першого-другого ст.; 2) радикулопатія попереково-крижова зліва та шийна справа з помірними статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді деф.артрозу колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого ст.), дв.плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.); 3) нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 23 лютого 2016 року встановлена причина зазначених професійних захворювань робота в шкідливих умовах пилу в повітрі робочої зони, фізичного перенавантаження та виробничого шуму у параметрах, що перевищували нормативи, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства на якому працювала ОСОБА_7, тобто ОСОБА_6 «ІнГЗК», ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 98-13).

Висновком МСЕК від 21 квітня 2016 року ОСОБА_3 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 40 %, із яких: 25% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ; 5% - туговухість, до 01 травня 2017 року (а.с. 16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманими нею на виробництві професійними захворюваннями.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 23.02.2016 року (а.с. 8-12), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу безпідставні.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку .

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_8 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими нею професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач має можливість скористатися наданими їй правами відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» колегією суддів відхиляються, оскільки, згідно з ч.8 ст. 36 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу Законів про працю України, а отримання ним матеріального відшкодування за рахунок соціальних виплат жодним чином не впливає на право звернутися до роботодавця із вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманим з вини роботодавця професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача (більше 28 років), відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоровя потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: