Справа № 311/1640/17
Провадження № 2/311/788/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( заочне )

09 жовтня 2017 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна міграційна служба в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

27.06.2017 року представник позивача адвокат ОСОБА_3, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1, звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14 травня 2002 року позивачеві ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1. Крім позивачки, в даній квартирі зареєстрований як член сімї відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який доводиться позивачці племіником. У січні 2012 року відповідач зїхав з вищевказаної квартири та проживає у м. Запоріжжя, його точне місце проживанння їй невідомо, однак до теперішнього часу ОСОБА_2 залишився зареєстрованим у вищезазначеній квартирі. Позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача ОСОБА_2 з проханням знятися з реєстрації, але останній, обіцяючи знятися з реєстрації добровільно, своїх обіцянок до теперішнього часу не виконав, тому вона вимушена звернутися до суду за даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за вищевказаною адресою.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, своєчасно та належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, проте надала суду заяви, в яких просить розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, не заперечує.

В судові засідання представник позивача адвокат ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, не з'явилася, своєчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, проте на адресу суду надано від представника позивача заява, в якій представник ОСОБА_3 просить розглянути справу у його відсутність, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ч.9 ст.74,76 ЦПК України, про що свідчить оголошення у засобах масової інформації газеті «Запорізька правда» № 40 (23775) від 05 жовтня 2017 року, однак про причини неявки суду не повідомлено, заперечень проти заявлених позовних вимог до суду відповідачем не надано, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.

Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано заяву, в якій представник реьої особи ОСОБА_4 просить розглянути справу у їх відсутності. Зауважень, заперечень та доповнень до позовної заяви не мають, самостійних вимог не заявляють (а.с.19).

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (Комсомольська) в м. Дніпрорудне Василівський район Запорізької області загальною площею 49,9 кв.м, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 14.05.2002 року, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.5), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.09.2017 року, копія якого є в матеріалах справи

Згідно довідки за № 486 від 15.06.2017 року, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та згідно розпорядження міського голови від 19.02.2016 року № 49 «Про перейменування обєктів топоніміки м. Дніпрорудне» вулицю «Комсомольська» перейменовано на вулицю «Героїв Праці» (а.с. 6).

Як вбачається з довідки про склад сімї від 09.03.2017 року за № 1395, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані наступні особи: онук наймача ОСОБА_1 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, племінник наймача ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7)

Актами обстеження умов проживання від 26.06.2017 року та 20.09.2017 року, складеними секретарем Дніпрорудненської міської ради ОСОБА_6 за участю сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено, що під час обстеження квартири АДРЕСА_4, гр.ОСОБА_9 у квартирі № 229 за вказаною адресою не проживає з 2012 року, оригінали яких містяться в матеріалах справи.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім"ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 229 в будинку № 21 по вул. Героїв Праці (вул..Комсомольська) в м.Дніпрорудне Василівского району Запорізької області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14 травня 2002 року, з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 у житловому приміщені за вищевказаною адресою тривалий час не проживає, що вбачається з ОСОБА_9 про обстеження від 26.06.2017 року, 20.09.2017 року та, будучи зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_4 (вул..Комсомольська) в м. Дніпрорудне, яка належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, але не проживаючи у вказаній квартирі, чинить позивачу ОСОБА_1, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач ОСОБА_1 несе необґрунтовані витрати по оплаті комунальних платежів за відповідачів та не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи позивача ОСОБА_1 про відсутність відповідача ОСОБА_2 у жилому приміщенні понад шести місяців без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України, для задоволення позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 229 в будинку № 21 по вул. Героїв Праці (вул..Комсомольська) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391,405 Цивільного Кодексу України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 157, 209, ст.ст.212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державна міграційна служба в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 229 в будинку № 21 по вул. Героїв Праці (вул.Комсомольська) в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за заявою відповідача, який не був присутній у судовому засіданні, яка подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_10