Номер провадження: 22-ц/785/4759/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2015 року,

встановила:

У вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно умов якого остання отримала кредит у сумі 500 тис. доларів США, з розрахунку 10,5% річних на строк з 23 серпня 2007 року по 23 серпня 2028 року.

Виконання вказаного договору було забезпечено договором іпотеки від 23.08.2007 року, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і по кредитному договору з відповідачкою.

У зв'язку з тим, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, виникла заборгованість, яка станом на 05.08.2014 року складає 9911299,67 грн.

Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність та визнати за банком право власності на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «ДельтаБанк» за кредитним договором від 23.08.2007 року №0 станом на 05.08.2014 року у розмірі 9911299,67 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 6046784,40 грн., заборгованість за відсотками - 3864515,27 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, опис - трьохкімнатна квартира, що складається з: коридору - 1,4; санвузлу 2,5; підсобного приміщення - 3, житлових приміщень - 6,7,8; кухні - 9; загальною площею - 150,2 кв.м., житловою площею - 79,4 кв.м., що належить ОСОБА_3 та передана нею в іпотеку на підставі договору від 23 серпня 2007року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 і посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 23 серпня 2007 року, за реєстровим номером 2486, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 23.08.2007 року за номером 2304358.

Визнано право власності ПАТ «Дельта Банк» на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, опис - трьохкімнатна квартира, що складається з: коридору - 1,4; санвузлу 2,5; підсобного приміщення - 3, житлових приміщень - 6,7,8; кухні - 9; загальною площею - 150,2 кв.м., житловою площею - 79,4 кв.м. Вирішено питання судових витрат.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 через представника ОСОБА_5, який участь у справі не приймав.

В скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову. В обґрунтування скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «ДельтаБанк» за кредитним договором від 23.08.2007 року №0 станом на 05.08.2014 року у розмірі 9911299,67 грн. та визнаючи права власності на спірну квартиру за ПАТ «ДельтаБанк», суд першої інстанції виходив з доведеності позовний вимог.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність права власності невстановлена судом.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно договору купівлі - продажу від 02 жовтня 2014 року (зареєстровано в реєстрі за №1834), який посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7, ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_4 купив квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Право власності ОСОБА_4 на дану квартиру було зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.10.2014 року.

Згідно пункту 10 даного договору купівлі - продажу, відсутність іпотеки та заборони відчуження квартири, яка є предметом цього договору, підтверджується витягом з відповідного реєстру за №71733754 від 02.10.2014 року.

Отже, на момент укладення договору купівлі - продажу квартири від 02 жовтня 2014 року жодних обтяжень на зазначеній вище квартирі не було.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 20 квітня 2017 року жодних іпотек та заборони відчуження на квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, немає.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваного заочного рішення, ОСОБА_3 ніякого відношення до квартири №10, по провулку Мукачевському, 6/5 в м. Одесі не мала, спірну квартиру відчужував ОСОБА_8, який як вбачається з матеріалів справи, жодного відношення до кредитного договору, договору іпотеки, що були укладені між ПАТ «Дельта Банк» (ПАТ «УкрСибббанк») та ОСОБА_3 взагалі не мав.

Проте розглядаючи справу та ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та в порушення ст. 33 ЦПК України не залучив до участі у справі власника спірної квартири ОСОБА_4

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має право відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача суд залучає до часті у справі іншу особу як співвідповідача.

Тобто, якщо відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача та в результаті розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача. Цих положень Закону суд першої інстанції не врахував.

Законодавець, виключивши можливість апеляційного суду скасувати у такому випадку рішення суду з направленням справи на новий розгляд, не змінив положення ст. 303 ЦПК України, згідно з якою апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції і не наділив апеляційний суд правом скасувати рішення, після чого, залучивши таку особу до участі у справі, вирішити спір як суд першої інстанції. Скасування рішення в такому випадку не позбавляє права позивача на пред'явлення позову і до цієї особи, яка має відповідати за цим позовом.

Внаслідок цього суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, згідно якому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, як це передбачено ч. 2 ст. 10 ЦПК України.

Крім того, як вбачається з заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ПАТ «Дельта Банк» про встановлення факту проживання однією сімєю, про визнання права власності, про визнання кредитних договорів та договору іпотеки недійсним було задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір від 23.08.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_2 щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_4.

Виключено з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна записи про державну реєстрацію обтяжень обєкту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_4.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 23.08.2007 року, укладений між ОСОБА_10 та АКІБ «УкрСиббанк» та припинено всі взаємні права та обовязки за цим договором.

Припинено будь - які права та обов'язки, які виникли між ОСОБА_10, як іпотекодавцем та ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержателем нерухомого майна: квартири АДРЕСА_4, внаслідок укладення договору купівлі продажу прав вимоги №№2949, 2950 від 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк».

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказані положення закону уваги не звернув, не визначився з колом осіб, які підлягали залученню до участі в ній в якості належного відповідача, неправильно застосував норми матеріального права, не встановив усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає до застосування та не дав їм належної оцінки.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин вказане судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з розясненнями викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 4019,40 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 4019,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_11

ОСОБА_12