Справа № 128/1231/16-ц Провадження № 22-ц/772/2525/2017Головуючий в суді першої інстанції Саєнко О. Б.
Категорія 20Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

За участю секретаря: Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації у Вінницькій області, Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», -

встановила:

12.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «Дельта Банк», Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації у Вінницькій області.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2007 року за №1-1419 він був власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 та 1/2 земельної ділянки площею 0,0822 га за кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,1644 га в межах згідно планом, яка розташована за вищевказаною адресою.

03.12.2007 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 (його матір), яка діяла від його імені як малолітнього сина, передала у власність ОСОБА_4 (його бабі) належну йому 1/2 частку житлового будинку і земельної ділянки.

На вчинення даного правочину ОСОБА_3 отримала згоду виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області відповідно до рішення № 94 від 22.11.2007 року.

У подальшому між ВАТ «Кредитпробанк» в особі Вінницької філії, правонаступником якого є ПАТ «Кредипромбанк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 31.3ВН/130/07-СКЛН від 27.12.2007 року, на забезпечення виконання якого відповідачі передали Банку в іпотеку по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та по 1/2 земельної ділянки площею по 0,0822 га, загальною площею 0,1644 га.

За договором від 26.06.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» відчужив право вимоги по кредитному договору від 27.12.2007 року, укладеному між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк», який на даний час є іпотекодержателем спірного майна.

Позивач вважає, що вищевказаний договір-купівлі продажу належного йому нерухомого майна є недійсним, оскільки постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.10.2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.08.2013 року, задоволено позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради та визнано протиправним і скасовано рішення виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 94 від 22.11.2007 року про надання дозволу ОСОБА_3, що діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_2, на продаж 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0822 га за кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,1644 га в межах згідно планом, розташованої за вищевказаною адресою.

Укладаючи оспорюваний правочин ОСОБА_3 діяла не в його інтересах як малолітнього сина, а у власних інтересах, для чого вступила у змову із своєю матір'ю ОСОБА_4, у зв'язку із чим для позивача виникли негативні наслідки, які виявилися у позбавленні його єдиного майна та житла.

Таким чином спірний правочин вчинено всупереч волі довірителя; у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, необхідною умовою при цьому відповідач отримала власну вигоду - отримавши в подальшому кредитні кошти під заставу майна, що йому належало, а відповідно на шкоду довірителю, з перевищенням представником наданих повноважень.

Також позивач вважає, що договір купівлі-продажу від 03.12.2007 року не був спрямований на реальне настання наслідків обумовлених ним, оскільки вчинявся лише з метою зміни титульного власника 1/2 частки майна належного малолітньому сину, для подальшого обтяження кредитними зобов'язаннями ОСОБА_3 Договір вчинено на користь ОСОБА_4, яка є матір'ю ОСОБА_3, тобто близьким родичем, яка після купівлі будинку жодного дня у ньому не проживала.

Ухвалою Вінницького районного суду від 07.06.2016 року до участі у даній справі залучено ПАТ «Кредитпромбанк» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с. 70).

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином.

02.10.2017 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із закінченням строку повноважень його представника за довіреністю ОСОБА_5 та бажанням укласти договір про надання правової допомоги з іншим представником.

За змістом ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними .

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як видно із довіреності від 10.09.2014 року, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 представляти його інтереси, строк її дії закінчився 10.09.2017 року. Судову повістку про виклик в суд позивач отримав 25.09.2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Судове засідання в суді апеляційної інстанції призначено на 03.10.2017 року о 9 год 20 хв.

Позивач не навів поважних причин, у зв'язку з якими він не міг своєчасно реалізувати своє право на участь у розгляді справи через представника шляхом видачі нової довіреності своєму представнику чи укладання договору про надання правової допомоги з іншим, на що позивач мав достатньо часу до дати призначеного судового засідання в апеляційному суді.

Тому наведені ОСОБА_2 підстави не можуть бути визнані апеляційним судом поважними, а розгляд справи проводиться у відсутність осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суд першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 03.12. 2007 року між ОСОБА_3, діючою від імені свого малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з рішенням № 94 виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22.11.2007 року, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за яким 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0822 га за кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,1644 га в межах згідно планом, розташованої за цією ж адресою за 285 000 грн. ( а.с. 9).

За змістом договору відчужувана 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю.В. 07.11. 2007 року за реєстровим № 1-1419, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 08.11.2007 року в реєстрову книгу № 5 за реєстровим № 252.

Вказана 1/2 частина земельної ділянки належить Продавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Управлінням земельних ресурсів у Вінницькій області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2007 року.

В розділі сьомому Договору купівлі-продажу зазначено, що Сторони (в тому числі в особі представника) стверджують, що їм надано можливість вивчити цей Договір та правильно зрозуміти його сутність та правові наслідки. На особисте прохання ОСОБА_4 текст цього Договору нотаріусом прочитано вголос.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу - Білозарецькою О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 2746 (а.с. 9-10).

06.12.2007 року ОСОБА_3 КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» було надано довідку-характеристику № 126 для представлення в Вінницьку районну нотаріальну контору на предмет складання договору іпотеки про те, що житловий будинок в АДРЕСА_1 зареєстровано в БТІ в реєстровій книзі під № 5 за реєстровим № 252. 1/2 вказаного будинку належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Вінницькою районною державною нотаріальною конторою від 07.11.2007 року № 1-1415, а інша 1/2 частка будинку належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу - Білозарецькою О.Ю. від 03.12.2007 року за № 2746 (а.с. 11-12).

27.12.2007 року між ВАТ "Кредитпромбанк" (правонаступник ПАТ"Кредитпромбанк" ) та ОСОБА_3 (позичальником), було укладено кредитний договір № 31.3ВН/130/07-Склн, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 1 265 000 (один мільйон двісті шістдесят п'ять тисяч) гривень 00 коп. строком по 26.12.2022 року включно (а.с. 13-15).

В забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору 27.12.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (майновим поручителем) було укладено іпотечний договір № 31.3ВН/130/і01/07-Склн, відповідно до якого останні передали Банку в іпотеку належні їм на праві власності частки житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги також за кредитним договором № 31.3ВН/130/07-Склн, укладеним 27.12.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.10.2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 за участю третьої особи, органу опіки і піклування Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участю третьої особи ПАТ "Кредитпромбанк" про визнання недійсними договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки в АДРЕСА_1, визнання права власності на вказане нерухоме майно (а.с. 54-55).

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.10.2012 року у справі № 0203/3032/2012, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.08.2013 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_9 до виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з участю третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Кредитпромбанк» та визнано протиправним і скасовано рішення виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22.11.2007 року № 94 про надання дозволу на продаж 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0822 га загальною площею 0,1644 га, розташованих в АДРЕСА_1 і належать малолітньому ОСОБА_2 (а.с. 21-24).

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.10.2011 року, посилаючись на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 30.10.2012 року, яка була задоволена.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21.02.2014 року скасовано рішення цього ж суду від 03.10.2011 року та ухвалено нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 04.04.2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21.02.2014 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову (а.с. 59-61).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обставини, на які посилався ОСОБА_2 в обґрунтування перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, а саме постанова Вінницького районного суду Вінницької області від 30.10.2012 року та ухвала Вищого адміністративного суду України від 28.08.2013 року є новими, а не нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як встановлено по справі, ОСОБА_2 раніше звертався з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна з підстав, порушення вимог ч.ч. 1, 2, 3, 6 ст. 203 ЦК України, а саме з підстав невідповідності правочину вимогам законодавства, вчинення правочину всупереч волі та інтересам малолітньої особи його представником.

Таким обставинам судом надано оцінку у справі № 128/4672/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участю третіх осіб ПАТ "Дельта Банк", Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації у Вінницькій області про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2015 року скасовано рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29.12.2014 року у справі № 128/4672/14-ц та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу було чинним рішення органу опіки і піклування Медвеже-Вушківської сільської ради від 22.11.2007 року, яким був наданий необхідний дозвіл на продаж майна неповнолітнього ОСОБА_2 і скасування через певний час відповідного дозволу не є підставою для визнання недійсним договору, укладеного раніше з дотриманням вимог закону, зокрема ст. 203 ЦК України та за наявності дозволу (а.с. 56-58).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обгрунтування ОСОБА_2 даного позову тим, що правочин є недійсним у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу вчинено внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Як роз'яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Для задоволення позовних вимог за ст. 232 ЦК необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

Критерій "зловмисності" не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.

Як встановлено по справі, ОСОБА_3 на момент укладення договору купівлі-продажу від 03.12.2007 року, діяла за згодою органу опіки і піклування на продаж частки майна, що належала її малолітньому сину, як то передбачено ч. 2 ст. 177 СК України.

В подальшому надання такого дозволу було скасовано постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.10.2012 року з підстав недослідження органом опіки і піклування усіх обставин щодо збереження майнових чи житлових прав дитини внаслідок продажу майна.

Саме по собі скасування відповідної згоди з підстав відсутності відомостей про збереження майнових чи житлових прав дитини внаслідок продажу майна, не свідчить про зловмисну домовленість представника з іншою стороною договору, та дії представника всупереч волі особи, яку він представляє.

Також є необґрунтованими доводи позивача про те, що укладений договір купівлі-продажу є фіктивним.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання

правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-197цс14.

Так на виконання умов договору купівлі-продажу ОСОБА_4 зареєструвала право власності на ? частину будинку у КП «Вінницьке ООБТІ» 03.12.2007 року в книзі за №5 за реєстровим №252, та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 07.12.2007 року та в подальшому передала своє майно за іпотечним договором іпотекодержателю.

Непроживання ОСОБА_4 у придбаному будинку не є підставою для визнання правочину фіктивним.

Наміри сторін були спрямовані на настання правового наслідку - передачу права власності на нерухоме майно та подальше розпорядження ним, а тому укладений договір купівлі-продажу не є фіктивним.

Посилання позивача на те, що оспорюваний правочин вчинений з перевищенням повноважень представника, а тому не створює правових наслідків, також спростовуються встановленими обставинами.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно з ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Повноваження ОСОБА_10 на вчинення договору купівлі-продажу від імені її малолітнього сина виникли на підставі закону та на підставі згоди виконавчого комітету Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області відповідно до рішення № 94 від 22.11.2007 року.

Водночас скасування відповідної підстави для вчинення правових дій не може бути підставою для застосування ст. 241 ЦК України, оскільки дана норма передбачає вчинення представником дій, які не передбачені обсягом її повноважень, наданих довірителем і не застосовується до правовідносин, коли повноваження у представника відсутні взагалі.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність підстав для визнання договору купівлі-продажу від 03.12.2007 року недійсним та про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ І.М. Стадник

Згідно з оригіналом: