Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - ВДФ ССТВП) про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що згідно з наказом від 25 квітня 2013 року № 241-к його було призначено на посаду начальника управління організаційної роботи ВДФССТВП. 20 серпня 2013 року займану ним посаду було перейменовано з начальника управління організаційної роботи на начальника управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи. 01 вересня 2015 року на підставі службової записки начальника юридичного управління на ім'я виконуючого обов'язки директора ВДФССТВП його було звільнено із займаної посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КзПП України. Трудовий договір розірвано з ініціативи відповідача без пояснення причин звільнення - «у зв'язку з припиненням повноважень посадових осіб».

Враховуючи викладене, позивач просив скасувати наказ від 01 вересня 2015 року № 321-к про його звільнення, поновити його на посаді начальника управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи, стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 02 вересня 2015 року до дня поновлення на роботі, а також стягнути на його користь 12 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано наказ виконуючого обов'язки директора ВДФССТВП від 01 вересня 2015 року № 321-к про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи ВДФССТВП з 01 вересня 2015 року.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ВДФССТВП на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року в загальній сумі 50 390 грн 34 коп.

Стягнуто з ВДФССТВП на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ВДФССТВП просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 згідно з наказом від 01 вересня 2015 року № 321-к було звільнено з посади начальника управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 01 вересня 2015 року у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗп П України.

Підставою для звільнення зазначено - службову записку начальника юридичного управління ОСОБА_4 від 31 серпня 2015 року за № ВН-553.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму ч. 1 ст. 41 КЗпП України було доповнено п. 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року за № 1255-УІІ.

Вказаний Закон набрав чинності 01 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України). Зокрема, ст. 41 КЗпП України доповнена п. 5, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб».

Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються.

При цьому, у п. 9 пояснювальної записки до вказаного законопроекту (№ 4586 від 27 березня 2014 року) вказувалося, що проект закону не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців.

Поняття «посадові особи господарського товариства» визначено у ч. 2 ст. 89 ГК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради.

У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року міститься уточнене поняття «посадових осіб органів акціонерного товариства». Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Оскільки Законом № 1255-УІІ були внесені зміни у тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосована до ОСОБА_3 підстава звільнення із займаної посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку із припиненням повноважень посадової особи, є неправильною, оскільки дана норма закону відноситься до посадових осіб господарських товариств. Отже, встановивши неправомірне звільнення позивача з займаної посади, суди, з метою захисту порушених трудових прав позивача, обґрунтовано визнали незаконним і скасували наказ виконуючого обов'язки директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 01 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника управління, поновили його на роботі із стягненням на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про стягнення коштів на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки звільнення ОСОБА_3 з роботи здійснено з порушенням його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

Т.О.Писана