Ухвала

іменем україни

25 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Дворічанської територіальної громади в особі Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Дворічанської територіальної громади в особі Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що після смерті її чоловіка ОСОБА_6 залишилась земельна ділянка площею 5,2687 га, яка розташована на території Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданим 28 березня 2002 року на ім'я ОСОБА_6 Державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки оригінал державного акта було втрачено.

ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що у 2007 році її чоловік ОСОБА_6 уклав договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Зоря» строком на 15 років. Після смерті ОСОБА_6 у неї не було коштів на оформлення спадщини, тому до нотаріальної контори вона звернулася лише у 2013 році. При цьому з'ясувалося, що оригінал державного акта на земельну ділянку втрачений, як і свідоцтво про смерть ОСОБА_6 Вона отримала у ТОВ «Зоря» копію державного акта, після чого звернулась до суду з позовом.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 5,2687 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, що належала ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Шипуватською сільською радою Великобурлуцького району Харківської області 28 березня 2002 року на підставі рішення Виконавчого комітету Шипуватської сільської ради від 24 липня 2001 року № 81, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 668.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов, виходив із того, що позивач ОСОБА_4 надала докази того, що вона є спадкоємицем за законом після смерті ОСОБА_6, батьки спадкодавця померли раніше за нього, дітей у нього не було. Позивач прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини перебувала у шлюбі зі спадкодавцем та проживала разом з ним.

При цьому суд в мотивувальній частині рішення зазначав, що внаслідок втрати правовстановлюючого документа на земельну ділянку, яка входить до складу спадкового майна, і неможливості отримання дубліката втраченого документа порушується право позивача на належне оформлення спадкового майна.

ОСОБА_5 є рідним братом ОСОБА_6,відноситься до спадкоємців другої черги і має право на спадкування у разі відсутності спадкоємців першої черги та за умови, якщо відповідно до ст. 1269 ЦК України протягом шестимісячного строку подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 зазначав, що протягом шесті місяців з дня відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Також не звертався із заявою про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або з іншими заявами, які б надавали йому право на спадкування.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, правильно застосувавши норми матеріального права: ст. ст. 1221, 1258, 1261, 1268 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області

від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко