АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 753/23701/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6914/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

12 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення банківського строкового вкладу за договором депозиту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 50 000 доларів США в рахунок стягнення банківського строкового вкладу за договором №SAMDN6368 вклад (депозит) «Cтандарт, 24 мес.» від 27 грудня 2012 року, 12 321,92 доларів США процентів нарахованих на суму вкладу, а всього 62 321,92 доларів США.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення банківського строкового вкладу за договором депозиту, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 27 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу «Вклад «Стандарт, 24 мес.» №SAMDN6368, за умовами якого відповідач прийняв на вкладний рахунок позивача 50 000 дол. США на строк 24 місяці та з обов`язком виплати 10% річних.

Крім того, договором передбачено, що у випадку, якщо клієнтом не заявлено про відмову від продовження строку вкладу після закінчення визначеного договором строку вкладу, то вклад автоматично вважається продовженим ще на 24 місяці.

Зазначив, що 14 грудня 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення вкладу та процентів, однак навіть після звернення до суду вказана вимога позивача виконана не була, у зв'язку із чим, просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь суму вкладу 50 000 дол. США та відсотки в розмірі 12 321,92 дол. США, а всього 62 321,92 дол. США.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу «Вклад «Стандарт, 24 мес.» №SAMDN6368, за умовами якого відповідач прийняв на вкладний рахунок позивача 50 000 дол. США на строк 24 місяці, тобто датою вимоги є 28 грудня 2014 року, та з обов`язком виплати 10 % річних.

Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, що підтверджується платіжним дорученням № від 27 грудня 2012 року.

Судом також встановлено, що після закінчення першого строку вкладу 27 грудня 2014 року позивач не заявляв відповідачу про відмову від продовження строку, а відтак строк вкладу, в силу п. 6 договору, був автоматично продовженим ще на один строк (24 місяці) - з 28 грудня 2014 року до 27 грудня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Банку із письмовою вимогою повернути вклад та проценти за вищевказаним договором.

Відповідно до п. 6 вказаного договору, у випадку, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у п. 1 даного договору (24 місяці). Строк вкладу продовжується неодноразово без заяви клієнта в банк. При цьому відлік нового строку вкладу і нового мінімального строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Проценти за черговий строк вкладу нараховуються на суму вкладу.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 3 ст. 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

В силу ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимогу позивача про повернення банківського строкового вкладу банк не виконав, кошти не повернув.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Частиною першою ст. 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового V розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. (Постанова Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Постановою Національного банку України № 260 від 06 травня 2014 року діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» була припинена.

Згідно з п. 5 вказаної Постанови Національного банку України, банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

На підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивачем надано ксерокопії договору № №SAMDN6368 від 27 грудня 2012 року, не посвідченого в установленому порядку.

При цьому зазначено, що договір був укладений у м. Севастополі, АР Крим філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» і там же внесені грошові кошти.

Відповідач в суді послався на відсутність у Банку будь-якої інформації стосовно зазначеного договору, дійсності проставлених на ньому штампу та підпису працівника банку при укладанні.

Переглянувши поданий позивачем, як оригінал вищевказаний депозитний договір, колегія суддів вважає, що він не містить обов'язкових реквізитів, а саме відсутній мокрий відтиск печатки банку та підпис працівника банку.

Зазначені обставини, на думку колегії, викликають певні сумніви щодо оригінальності договору.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вкладу та її суми, факту пролонгації вищезгаданого договору.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що у виплаті позивачу грошових коштів відмовлено з підстав відсутності інформації щодо договорів банківських вкладів укладених на анексованій території АРК, у тому числі й щодо залишків грошових коштів на рахунках клієнтів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Крім того, перевірити на не окупованій території України дані рахунку відповідачем не є можливим, враховуючи, що Постановою Національного банку України № 260 від 06 травня 2014 року діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» була припинена.

Отже, під час розгляду справи сторонами не було надано, а судом не встановлено, що на рахунках позивача обліковуються грошові кошти, відповідно до договору банківського вкладу та нараховані і невиплачені проценти по ньому, а також не підтверджено його розмір, а відтак, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача грошових сум за договором, в зв'язку із недоведеністю обставин зазначених у позові.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, дійшов невірних висновків з порушення норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення банківського строкового вкладу за договором депозиту відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді