Справа № 353/148/17
Провадження № 2/353/172/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді Лущак Н.І.

з участю: секретаря Чемерис О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в Тлумацький районний суд Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 23.08.2007 року було укладено кредитний договір № IFIWG100000258, відповідно до якого позивачем надано ОСОБА_2 кредит у розмірі 37450,00 доларів США на термін до 25.08.2037 року. ОСОБА_2 одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти, але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконувала, допустила виникнення заборгованості станом на 01.02.2017 року в розмірі 100241,53 доларів США, яка складається з наступного: 42426,98 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 22606,53 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3941,41 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 31266,61 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 14614,46 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 20.07.2014 року по 01.02.2017 року, що за курсом 27,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.02.2017 року складає 395613 грн. 43 коп.

24.05.2017 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що з звязку з тим, що відповідач порушив умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість, ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. За результатами розгляду даного позову Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 06.05.2014 року винесено рішення, яким звернено стягнення на предмет іпотеки. На сьогоднішній день ОСОБА_1 вживає всіх необхідних заходів для здійснення реалізації майна в рахунок погашення заборгованості. Але враховуючи те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору, а заборгованість зростає, ОСОБА_1 з метою захисту власних інтересів змушений звертатись до суду із позовом про стягнення заборгованості.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак на адресу суду надіслав клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, відповідно до ст. 74 ЦПК України вважається такою, що повідомлена про час і місце судового розгляду у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а представник позивача подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Судом встановлено, що 23.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № IFIWG100000258, згідно п. 7.1 відповідачці було надано кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 23.08.2007 року по 25.08.2037 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 28000,00 доларів США на купівлю квартири, а також у розмірі 9450,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми у момент надання, та щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 347,61 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії (а.с. 11-13).

Відповідно до п. 7.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека квартири: чотирьохкімнатна квартира житловою площею 48,5 м2, загальна площа квартири 81,4 м2, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 12/20, м. Тлумач, Івано-Франківська область.

Згідно п. 7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,42% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

23.07.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № IFIWG100000258 від 23.08.2007 року (а.с. 14), в якій вони погодили, що суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшено на 6231,32 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 доларів США, комісію у розмірі 0,00 доларів США, пеню у розмірі 6231,32 доларів США. Згідно зі ст.ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 6231,32 доларів США. Пункт 7.1 кредитного договору викдадено в такій редакції: банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 23.08.2007 року по 25.08.2037 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 28000,00 доларів США на споживчі цілі: купівлю квартири, а також у розмірі 24401,69 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків з 23.07.2012 року у розмірі 13,02% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ОСОБА_2 прийняті на себе зобовязання за Кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати процентів та інших платежів належним чином не виконувала та допустила виникнення заборгованості, внаслідок чого ПАТ КБ «Приватбанк» вперше звернулось до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Так, рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06.05.2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFІWG100000258 від 23.08.2007 року в розмірі 53808,90 доларів США, що еквівалентно 429 933 грн. 09 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 81,40 кв.м, житловою площею 48,50 кв.м, яка розташована за адресою: вул. Шевченка,12/20, м. Тлумач, Івано-Франківська область, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, при цьому початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна (а.с. 49-50).

Як вказує в своїх письмових поясненнях представник позивача вищевказане рішення суду не виконано, банк вживає всіх необхідних заходів для здійснення реалізації майна в рахунок погашення заборгованості.

Звернувшись до суду вдруге ПАТ КБ «Приватбанк» зазначило, що станом на 01.02.2017 року заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором складає 100241,53 доларів США, яка складається з наступного: 42426,98 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 22606,53 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3941,41 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 31266,61 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.4-9). Однак в позовній заяві просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 14614,46 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 20.07.2014 року по 01.02.2017 року, що за курсом 27,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.02.2017 року складає 395613 грн. 43 коп.

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачкою по справі суду не представлено.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

При порівнянні розрахунків заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № IFІWG100000258, які були подані позивачем при першому зверненні до Тлумацького районного суду в 2014 році та при другому зверненні до суду в 2017 році, судом встановлено, що при першому зверненні до суду позивачем до стягнення була розрахована вся сума заборгованості за кредитним договором, в т.ч. і заборгованість по тілу кредиту, строк сплати якої не настав. Тобто, звертаючись перший раз до суду, позивач змінив умови договору щодо строків повернення кредиту та знав, що його право на повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором порушене та вимагав його захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач скористався своїм правом на дострокове погашення кредиту в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, звернувши стягнення на предмет іпотеки, проте останній так і не був реалізований, внаслідок чого кредит не був погашений, а загальна сума заборгованості за кредитом зросла.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06.05.2014 року про звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості станом на 03.10.2013 року за кредитним договором № IFІWG100000258 від 23.08.2007 року не було виконано, предмет іпотеки не реалізовано, і відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося.

Отже, зобов'язання відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором не припинилося, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату відсотків залишалося дійсним і підлягає судовому захисту.

Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Отже звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, у справі № 3-71гс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Крім цього, такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 3 лютого 2016 року, у справі № 6-1080цс15.

З врахуванням вищенаведеного, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 5934 грн. 20 коп., понесені ним внаслідок сплати судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № ВОJ69B17MZ від 09.02.2017 року (а.с. 1).

На підставі ст.ст. 251, 252, 525, 526, 530, 549, 550, 554, 559, 599, 610, 611, 612, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 213-215, 224-226, 360-7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Банку «ПриватБанк», юридична адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р 3111, МФО 305299, заборгованість за кредитним договором № IFІWG100000258 від 23.08.2007 року в сумі 14614,46 (Чотирнадцять тисяч шістсот чотирнадцять) доларів США 46 центів, що за курсом 27,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.02.2017 року складає 395613 (Триста девяносто пять тисяч шістсот тринадцять) грн. 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк», юридична адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р 3111, МФО 305299, судові витрати в сумі 5934 (Пять тисяч девятсот тридцять чотири) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тлумацький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Н.І. Лущак