Справа № 464/5451/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/296/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2016 року та додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Арена Львів» про стягнення недоплаченої суми розрахункових та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання дій невідповідними вимогам чинного законодавства,

встановила:

06.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.1-3 т.1), в якому просив: 1) признати дії відповідача державного підприємства «Арена Львів» не відповідними вимогам чинного законодавства; 2) стягнути з відповідача в його користь недоплачених йому розрахункових (грошової компенсації за один день невикористаної відпустки) при звільненні в сумі 17 грн. 55 коп.; 3) стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час затримки розрахунку (за час затримки виплати повної заробітної плати) при звільненні за період з 16.12.2013 року до дня повної виплати належної суми у розмірі 17 грн. 55 коп. у відповідності до ст.117 КЗпП України; 4) стягнути з відповідача у його користь моральну шкоду.

29.07.2015 року позивач подав до суду заяву (а.с.27 т.1), в якій уточнив позовні вимоги про стягнення недоплачених йому розрахункових (грошової компенсації за один день невикористаної відпустки) при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку, зменшивши розмір розрахункових коштів з 17 грн. 55 коп. до 14 грн. 39 коп.

Заявою від 07.08.2015 року (а.с.51 т.1) позивач уточнив лише розмір морального відшкодування, решту позовних вимог залишив без змін.

Заявою від 02.10.2015 року (а.с.62 т.1) ним було уточнено розмір середнього заробітку, який він просив стягнути з відповідача за весь час затримки розрахунку (за час затримки виплати повної заробітної плати) при звільненні за період з 16.12.2013 року до дня повної виплати належної суми 14 грн. 39 коп., та розмір моральної шкоди.

Заявою від 15.03.2016 року (а.с.116 т.1) позивач відмовився від позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка з урахуванням його уточнень в судовому засіданні, ухвалою суду від 15.03.2016 року була залишена без розгляду (а.с.117 т.1).

Свою позовну вимогу про визнання дій державного підприємства «Арена Львів» не відповідними вимогам чинного законодавства (а.с.1-3, 132 т.1), позивач обґрунтовував тим, що в день звільнення його з роботи з посади диспетчера відділу пожежної безпеки названого підприємства, на якій він пропрацював з 04.12.2013 року по 16.12.2013 року, відповідач не виплатив йому нарахованої на день звільнення заробітної плати, покликаючись на відсутність коштів на підприємстві, чим порушив вимоги ст.116 КЗпП України, і підтвердженням такого порушення відповідача є лист Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 20.06.2014 року, а отримав він заробітну плату лише 13.10.2014 року, проте, без виплати відповідачем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, як того вимагає ч.1 ст.117 КЗпП України, оскільки спору про розмір належних йому до виплати коштів на момент фактичного розрахунку не було.

Позовну вимогу про стягнення недоплачених розрахункових при звільненні (грошової компенсації за один день невикористаної відпустки) у розмірі 14 грн. 39 коп. та середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку за період з 16.12.2013 року до дня повної виплати належної суми 14 грн. 39 коп., тобто до дня ухвалення судом рішення по цій вимозі, позивач обґрунтовував тим, що відповідач неправильно нарахував йому грошову компенсацію за 1 (один) день невикористаної щорічної відпустки, а саме: нараховано 47 грн. розрахункових, виходячи з посадового окладу без урахування оплати праці за роботу у нічний час (20%), а повинно бути 64 грн. 55 коп., а тому спірною є сума 17 грн. 55 коп. (64 грн. 55 коп. 47 грн.) недоплаченої грошової компенсації за один день невикористаної щорічної відпустки, яка за вирахуванням обовязкових платежів та зборів становить 14 грн. 39 коп.

У звязку з неповною оплатою розрахункових (грошової компенсації за один день невикористаної відпустки) при звільненні з роботи, позивач просить стягнути з відповідача відповідно до ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки розрахунку (за час затримки виплати повної заробітної плати) при звільненні за період з 16.12.2013 року до дня повної виплати належної суми 14 грн. 39 коп., який він обрахував на момент розгляду справи судом першої інстанції у розмірі 41153 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.07.2016 року (а.с.134-138 т.1) в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення недовиплаченої суми розрахункових в розмірі 14 грн. 39 коп. відмовлено за безпідставністю, а в задоволенні позову в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку відмовлено за спливом строку позовної давності.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21.06.2017 року (а.с.228-229 т.1) відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання дій державного підприємства «Арена Львів» не відповідними вимогам чинного законодавства.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить їх скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-144цс13, відповідно до якої, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Апелянт стверджує, що своїми умисними незаконними діями посадові особи державного підприємства «Арена Львів», використовуючи службове становище з метою одержання неправомірної вигоди для себе та юридичної особи, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.368 КК України, яке спричинило тяжкі наслідки, завдавши 53 робітникам, в тому числі і йому, істотної шкоди у розмірі 1500000 грн.

Апелянт не погоджується із висновком районного суду про застосування наслідків спливу позовної давності в частині вирішення його позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і зазначає, що він не вимагав від суду розгляду питання про виплату йому компенсації (середнього заробітку) за 10 місяців затримки розрахунку при звільненні, тобто з дня звільнення 16.12.2013 року по день фактичного розрахунку 13.10.2014 року, оскільки відповідно до ст.117 КЗпП України підприємство в день фактичного розрахунку повинно було виплатити йому заробітну плату вже з компенсацією за затримку розрахунку при звільненні, а тому звернувся до суду з вимогою визнати дії відповідача такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, строк позовної давності для предявлення до суду якої є загальним три роки і спливає 13.10.2017 року. Апелянт вважає, що цієї позовної вимоги суд взагалі не розглянув по суті. Звертає увагу, що основна його позовна вимога це стягнення недоплачених розрахункових при звільненні в сумі 14 грн. 39 коп., з невиплатою яких він повязував стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати повної заробітної плати за період з 16.12.2013 року по день ухвалення рішення про стягнення цієї суми розрахункових. Вважає, що суд при вирішенні цієї вимоги не врахував положення постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати», якими передбачено загальний порядок обчислення середньої заробітної плати для виплати працівникові грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, а безпідставно взяв до уваги надумані відповідачем розяснення.

В судове засідання третя особа ОСОБА_4 не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України за участі сторін у відсутності третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в підтримання апеляційних скарг, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 04.12.2013 року позивач ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в державне підприємство «Арена Львів» на посаду диспетчера відділу пожежної безпеки з окладом згідно штатного розпису - 1457 грн., на якій пропрацював до 16.12.2013 року і був звільнений з роботи за власним бажанням з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 04.12.2013 року по 16.12.2013 року у кількості 1 (один) календарний день, яка відповідно до розрахунку відповідача становила 47 грн. 00 коп. (а.с.35-36, 43, 44 т.1).

Згідно представленого витягу із відомості по заробітній платі за грудень 2013 року, позивачеві при звільненні з роботи нараховано за грудень 886 грн. 23 коп., до виплати 726 грн. 18 коп., з яких: 559 грн. 45 коп. за відпрацьовані дні за грудень, 47 грн. 00 коп. розрахункові, 239 грн. 78 коп. нічних та утримано 160 грн. 05 коп. (а.с.36-37 т.1).

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми можуть бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму (ч.2 ст.116).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи встановлено, що виплату належних позивачеві на день звільнення сум фактично проведено відповідачем 13.10.2014 року (а.с.26 т.1), що є порушенням ст.116 КЗпП України, та без виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є порушенням ч.1 ст.117 КЗпП України, однак, позивач просить визнати такі дії відповідача не відповідними вимогам чинного законодавства, а нормами КЗпП України такого способу захисту порушеного права, як визнання дій роботодавця такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, не передбачено, оскільки зазначеною вище нормою ст.117 КЗпП України встановлено спосіб захисту порушеного роботодавцем права звільненого працівника на отримання належних при звільненні сум у строки, передбачені ст.116 цього Кодексу, - шляхом стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але позивач з такою вимогою до суду не звертався.

Отже, з урахуванням вимог ст.ст.15, 16 ЦК України про те, що порушене право особи підлягає захисту в порядку, визначеному законом, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в цій частині позову не відповідає нормам КЗпП України, тому у задоволенні позовної вимоги позивача про визнання дій державного підприємства «Арена Львів» не відповідними вимогам чинного законодавства слід відмовити за безпідставністю.

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення по цій вимозі, вказаних вище норм матеріального закону не врахував, жодних висновків щодо правових підстав для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги не навів, що є порушенням ст.ст.213-215 ЦПК України, а тому додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до п.4 ч.1 ст.309 цього Кодексу з ухваленням апеляційним судом в цій частині спору нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання дій державного підприємства «Арена Львів» не відповідними вимогам чинного законодавства з наведених вище мотивів.

В частині вирішення судом першої інстанції решти двох позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідача недоплачених розрахункових (грошової компенсації за один день невикористаної відпустки) при звільненні в сумі 14 грн. 39 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку (за час затримки виплати повної заробітної плати) при звільненні за період з 16.12.2013 року до дня повної виплати належної суми у розмірі 14 грн. 39 коп., колегія суддів дійшла наступних висновків.

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за невикористану відпустку провадиться згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористану відпустку (абзац перший пункту 2 Порядку).

Якщо працівником відпрацьовано менше 12 календарних місяців роботи, то обчислення середньої заробітної плати провадиться, виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення до першого числа місяця, в якому виплачується компенсація за невикористану відпустку (абзац другий пункту 2 Порядку).

Якщо нарахування проводяться, виходячи із середньої заробітної плати, а працівником не відпрацьовано календарний місяць з першого по перше число (відсутність розрахункового періоду), то розрахунки проводяться, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового окладу, відповідно до останнього абзацу пункту 4 вказаного Порядку, положення якого стосується інших випадків обчислення середньої заробітної плати (розяснення Міністерства праці та соціальної політики України в листі №717/018/84-05 від 22.12.2005 року та листі №498/13/84-13 від 08.05.2013 року)

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача недоплачених розрахункових (грошової компенсації за один день невикористаної відпустки) при звільненні в сумі 14 грн. 39 коп., оскільки компенсація за один день невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований період з 04.12.2013 року по 16.12.2013 року обчислена відповідачем, виходячи з установленого позивачеві в трудовому договорі посадового окладу 1457 грн., відповідно до останнього абзацу пункту 4 вказаного Порядку, а тому рішення суду першої інстанції від 19.07.2016 року в цій частині слід залишити без змін.

У звязку з відсутністю правових підстав для задоволення вказаної вище вимоги позивача про стягнення недоплачених розрахункових в розмірі 14 грн. 39 коп., безпідставною є також вимога позивача про стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні, оскільки саме з невиплатою вказаної суми розрахункових позивач повязував стягнення середнього заробітку за весь час затримки цієї виплати.

Суд першої інстанції в повній мірі не визначився в цій частині позовних вимог із предметом спору, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за спливом позовної давності, оскільки правові підстави для задоволення цієї позовної вимоги відсутні з наведених вище мотивів.

Отже, оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку у звязку із спливом строку позовної давності підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (за час затримки виплати повної заробітної плати) при звільненні за період з 16.12.2013 року до дня повної виплати належної суми 14 грн. 39 коп. за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку у звязку із спливом строку позовної давності скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до державного підприємства «Арена Львів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (за час затримки виплати повної заробітної плати) при звільненні за період з 16 грудня 2013 року до дня повної виплати належної суми 14 гривень 39 копійок відмовити за безпідставністю.

В решті рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання дій державного підприємства «Арена Львів» невідповідними вимогам чинного законодавства відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_5