У х в а л а

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Мазур Л.М., Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, та остаточно просив стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) на свою користь грошові кошти за договорами банківського рахунку з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 254 782 грн 63 коп., з яких: 249 268 грн 80 коп. - грошові кошти, що перебувають на його банківських рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», 5 513 грн 83 коп. - інфляційні втрати, а також стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 3 237 грн 42 коп.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що в ПАТ КБ «Приватбанк» на його ім'я було відкрито три банківських рахунка: № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, на яких наявні грошові кошти в загальному розмірі 249 268грн 80 коп., проте якими він позбавлений можливості вільно розпоряджатись внаслідок блокування вказаних рахунків ПАТ КБ «Приватбанк».

Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договорами банківського рахунку з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 254 782грн 63 коп., з яких 49 268 грн 80 коп. - грошові кошти, що перебувають на банківських рахунках ОСОБА_3 у ПАТ КБ «Приватбанк», 5 513 грн 83 коп. - інфляційні втрати.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми (249 268грн 80 коп.), що становить 3 237 грн 42 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_3, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк», які обмежили права клієнта банку (позивача) щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунках, є неправомірними та порушують права останнього. При цьому у процесі розгляду справи відповідачем не було надано судам першої та апеляційної інстанцій належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем протиправних дій або проведення з цього приводу перевірки у строки та порядку, встановленому законом.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_3 відкрито три банківських рахунка: № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, на яких наявні грошові кошти в загальному розмірі 249 268 грн 80 коп. (97 486 грн, 96 186 грн 59 коп., 55 596 грн 21 коп. відповідно), які було заблоковані ПАТ КБ «Приватбанк» в листопаді 2015 року (а. с. 8, 10-16, 17, 18-26, 40).

Внаслідок неможливості вільного розпорядження власними грошовими коштами, що перебувають на банківських рахунках, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк», 27 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся на адресу відповідача із відповідним письмовим запитом та вимогою усунення перешкод у розпорядженні грошовими коштами, які були отримані адресатом 30 листопада 2015 року, та у відповіді на які банк повідомив, що відповідь на запит буде надана пізніше (а. с. 27, 28, 30, 31).

04 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся на адресу банку з вимогою про виконання платіжних доручень № 4, № 5, № 6 від 04 грудня 2015 року (а. с. 35, 36-38, 39).

Листом № 20.1.0.0.0/7-20151130/1338 від 14 грудня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив ОСОБА_3 про ймовірні причини блокування його банківських рахунків (а. с. 193-194), проте доказів направлення цього листа позивачу та отримання ним суду відповідачем надано не було.

Листом № 20.1.0.0.0/7-20151209/1609 від 13 січня 2016 року відповідач повідомляв позивача про необхідність надання клієнтом банку необхідної для вивчення фінансової та іншої документації для можливості розблокування рахунків з посиланнями на ст. 64 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», доказів направлення якого, як і доказів отримання позивачем такого листа суду також надано не було (а. с. 195-197).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Згідно зі ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Приписами ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази дотримання банком зазначених вище вимог Закону, а також відповідачем не підтверджено належними доказами, яку саме незаконну операцію було здійснено позивачем та на підставі чого заблоковано його банківські рахунки, оскільки відповіді, надані ПАТ КБ «ПриватБанк», не містять конкретної причини припинення операцій за банківськими рахунками позивача.

При цьому відповідач не надав суду належних та допустимих доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні дії позивача під час блокування рахунків у строки, передбачені законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, що перебувають на банківських рахунках ОСОБА_3 з урахуванням знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання банком.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Л.М. Мазур

О.В. Попович