У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Шеремет А.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката Захарчука О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 23 082,77 грн., витрати на оплату звіту про оцінку матеріальних збитків і проведення транспортно-трасологічної експертизи в загальній сумі 1 986,00 грн., моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., витрати на оплату правової допомоги в сумі 5 000,00 грн.. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним і необґрунтованим, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на порушення своїх прав щодо участі в судовому засіданні та пояснює, що не з'являвся до суду з об'єктивних причин: відсутність коштів у зв'язку з непрацевлаштованістю та неможливість отримати кваліфіковану правову допомогу при захисті своїх інтересів. Додає, що всі ці обставини він виклав у своїй заяві про перегляд заочного рішення, проте суд не дав їм оцінки. Зазначає, що 16 вересня 2013 року мало місце зіткнення його автомобіля з причіпом-фургоном позивача, внаслідок якого техніка зазначала пошкоджень. Звертає увагу суду, що спір між сторонами з тих же підстав розглядався Рівненський районним судом Рівненської області та за наслідками такого розгляду було ухвалено судове рішення 29.09.2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 20.11.2014р., і котрим в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди відмовлено. Вказує, що цим судовим рішенням встановлено факт, що причіп-автофургон уже був пошкоджений до ДПТ, яке сталося 16.09.2013р.. Наполягає, що за таких умов суд би мав припинити провадження у справі, оскільки існує рішення між тими ж сторонами, з тих же підстав і про той же предмет. Заперечує висновок транспортно-трасологічної експертизи №7039 від 24.06.2016р., який суд поклав у основу оскаржуваного рішення, адже вона проводилась через три роки після ДТП, і на той час його автомобіль вже був відремонтований, так само як і причіп позивача. Вважає неправомірним надання переваги судом даному висновку експертизи перед висновком ТзОВ «Експертна комісія «Індекс», який був покладений в основу рішення від 29.09.2014р., котре набрало законної сили. При цьому судом не наведено жодного вмотивування, чому один експертний висновок є обгрунтованішим за інший. Акцентує увагу на тому, що існує два судових

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 570/2436/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Остапчук Л.В.

Провадження № 22-ц 787/781/2017 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

рішення з тими ж обставинами і предметом позову, однак в одному випадку суд захистив його інтереси та інтереси страхової компанії, а в іншому - переоцінив ті ж самі обставини та надав їм протилежну оцінку. Вважає, що судом при винесенні оскаржуваного рішення недотримано принципу рівності, змагальності та неупередженості, і вказує на необхідність проведення контрольної експертизи для встановлення істини. Звертає увагу суду, що ДТП відбулося 16.09.2013р., а висновок, яким встановлено розмір матеріального збитку проведений аж через два роки - 08.06.2015 року. З огляду на відсутність доказів, що причіп-автофургон не використовувався позивачем у господарській діяльності протягом цього часу, а також доказів про вартість запчастин на відновлювальний ремонт, акт виконаних робіт тощо, така сума збитків не є об'єктивною. Додає, що факт вчинення ДТП ним не заперечується, проте оскаржується розмір понесених збитків, які визначені теоретично та не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами на момент скоєння ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», проте остання не була залучена судом до участі в справі. Вважає передчасним висновок суду про те, що його неявка в судове засідання оцінена як така, що свідчить про самоусунення від вирішення спору та фактичне визнання позовних вимог. Заперечує стягнення моральної шкоди на користь позивача та вказує про необґрунтованість її розміру та безпідставність через відсутність будь-яких доказів несення позивачем моральних страждань, погіршення здоров'я, порушення звичного порядку життя тощо. Так само не погоджується із розміром стягнутих витрат на правову допомогу і стверджує про їх неправомірне завищення, а також зауважує про відсутність договору про надання адвокатських послуг, розрахунку виконаних робіт із зазначенням їх вартості. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовну за необґрунтованістю та безпідставністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 06 вересня 2013 року о 00 год. 10 хв. на автостоянці автозаправного комплексу "UA-SERVICE" по вул. Рівненській, 90 в смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області, під час виїзду з місця стоянки водій ОСОБА_3, який керував автомобілем марки «Опель Вектра» (д.н.з. НОМЕР_1), перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, під час руху заднім ходом, створив небезпеку, що призвело до зіткнення його автомобіля з причіпом-фургоном марки «ПР-КІР KL-35 EK» (д.н.з. НОМЕР_2), котрий перебуває в розпорядженні ОСОБА_2 відповідно до довіреності на користування та розпорядження автотранспортним засобом від 11.08.2011 року, і який був припаркований на автостоянці. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги тим, що йому завдана матеріальна шкода у зв'язку з пошкодженням причіпа-автофургона, яку відповідач ОСОБА_3 як винна в ДТП особа відмовляється відшкодовувати в добровільному порядку. Просив також стягнути на його користь моральну шкоду, витрати на проведення звіту про оцінку матеріальних збитків та проведення транспортно-трасологічної експертизи та витрати на оплату правової допомоги .

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції керувався передбаченим законом обов'язком винної особи відшкодувати шкоду, завдану при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, та виходив з того, що вина відповідача була ним визнана, а розмір матеріальних збитків, завданих позивачу, підтверджений належними та достовірними доказами, включаючи витрати на правову допомогу та витрати на проведення звіту про оцінку матеріальних збитків та проведення транспортно-трасологічної експертизи. Суд також врахував моральні переживання позивача, заподіяні пошкодженням його майна, докладанням додаткових зусиль для його відновлення та неможливістю тривалий час використовувати його за призначенням, стягнувши на його користь моральну шкоду.

На підтвердження даних висновків у рішенні суду містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, заподіяна при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується особою, з вини якої шкода була заподіяна.

Як вбачається з матеріалів справи, фіксування вищевказаної ДТП відбулося шляхом складання повідомлення (євро протоколу) про дорожньо-транспортну пригоду від 16.09.2013 року, де чітко зазначено, що ОСОБА_3 визнав свою вину, власноручно підписав повідомлення.

Відповідно до звіту про оцінку причепа марки «ПР-КІР KL-35 EK» (д.н.з. НОМЕР_2) № 121П від 08 червня 2015 року, складеного оцінювачем ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» ОСОБА_6, матеріальний збиток, завданий власникові причепа «ПР-КІР KL-35 EK» в результаті його пошкодження при ДТП складає з ПДВ 23 082,77 грн..

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області суду від 11.12.2015 року у справі призначались автотоварознавча і транспортно-трасологічна експертизи.

Автотоварознавча експертиза проведена не була у зв'язку з її неоплатою.

Згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи № 7039 від 24 червня 2016 року, при ДТП мало місце зіткнення задньої частини автомобіля «Опель Вектра» (д.н.з. НОМЕР_1) та правої задньої частини причепа «ПР-КІР KL-35 EK» (д.н.з. НОМЕР_2), внаслідок чого зовнішні механічні пошкодження на обох транспортних засобах.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29.09.2014 року, яке залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 20.11.2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення страхового відшкодування відмовлено, у зв»зку з тим, що при складанні Європротоколу учасниками ДТП не були дотримані вимоги законодавства щодо виклику працівників ДАІ на місце ДТП, а висновком ТзОВ «Експертна комісія «ІНДЕКС» встановлено, що комплекс пошкоджень автопричепа-фургона не відповідає та не міг утворитися в обстановці, зафіксованій у наданих на дослідження матеріалах. Оскільки підстав для стягнення із страхової компанії страхового відшкодування не було, то суд також відмовив у позові до ОСОБА_3 про стягнення суми франшизи.

Колегія судів відхиляє заперечення апелянта про наявність у справі двох експертиз, висновки яких суперечать одна одній, то вони не можуть слугувати підставою для скасування рішення.

Так, відповідно до положень ст.66 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише тоді, коли експертиза здійснена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

З матеріалів справи вбачається, що висновок експерта № 7039 від 24.06.2016р., на який суд послався у своєму рішенні, був здійснений на виконання ухвали Рівненського районного суду від 11 грудня 2015 року Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с. 68-74).

Відхиляючи апеляційну скаргу в цій частині, колегія суддів також враховує закріплений ст.212 ЦПК України принцип оцінки судом доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги про те, що місцевий суд неправомірно розглянув справу без участі відповідача. Матеріали справи містять підтвердження належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце слухання справи (а.с. 78).

Покликання відповідача ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на те, що його вина у скоєнні ДТП не доведена, а тому і відсутній обов'язок відшкодування завданої шкоди, колегією суддів оцінюються критично. Як встановлено судом, за фактом ДТП, яка сталася 16.09.2013р., було складено Європротокол - повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, де зазначено, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину. (а.с. 3).

З рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29.09.2014 року, яке залишене без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 20.11.2014 року, видно, що в судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав обставини, якими ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги до ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення страхового відшкодування.

Будь-яких доказів, які спростовували б висновки про матеріальний збиток, завданий позивачу внаслідок ДТП, що викладені у Звіті № 121П про оцінку причепа ПР КІР КL-35 ЕК реєстраційний номер НОМЕР_2 від 08.06.2015р. відповідач до суду не подав.

Що стосується заперечень апеляційної скарги в частині стягнення витрат на оплату правової допомоги, то вони також колегією суддів не беруться до уваги, оскільки їх розмір підтверджений відповідною квитанцією від 04.03.2015р. на суму 5 000 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Так само не викликають сумнівів і розміри витрат на проведення звіту про оцінку матеріальних збитків та проведення транспортно-трасологічної експертизи, адже вони підтверджені відповідними квитанціями на загальну суму 1 986,00 грн. (450 грн. + 1 536,00 грн.).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді :

Шеремет А.М.

Хилевич С.В.