Справа №751/631/17
Провадження №2/751/445/17
Рішення

Іменем України

03 жовтня 2017 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

при секретарі Дасюк Н. В.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів,

Встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів, в подальшому збільшив позовні вимоги, остаточно просить стягнути з відповідача 4 650 грн незаконно списаних грошових коштів, 611,76 грн відсотків за користування даними коштами, 2 545. 87 грн пені, а також стягнути витрати на правову допомогу (а.с.1-5, 24).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.02.2016 року з його карткового рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» без дозволу власника безпідставно списано 4 650 грн в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором. На неодноразові звернення до банку він отримав відповідь про те, що списання даних коштів передбачено кредитно - заставним договором, який складається із заяви позичальника, ОСОБА_4 і правил надання банківських послуг, тарифів. Однак, позивач вказує, посилаючись на Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", що розпорядження на списання грошей не надавав. Зазначив, що банк звертався до нього з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.12.2005 року. Однак, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.10.2016 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності. Дане рішення залишено без змін апеляційним судом Чернігівської області. У відповідності до положень до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув. Вказує, що при відкритті карткового рахунку № 1716111 не надавав жодних повноважень банку щодо списання коштів з рахунку без його згоди. Також, в ОСОБА_4 надання споживчого кредиту фізичним особам відсутній його підпис. Отже, у відповідності до положень ст.1071, 1073 ЦК України за неналежне виконання зазначеного обов'язку банк повинен повернути незаконно списану суму, а також сплатити пеню в розмірі процентної ставки, встановленої цим банком по короткострокових кредитах за кожний день, починаючи від дня незаконного переказу до дня повернення списаної суми на рахунок платника.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю, при цьому посилався на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову відповідно до письмових заперечень, які приєднано до матеріалів справи (а.с.66-68).

Вислухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали архівної справи № 751/4296/16-ц, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.12.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №DNH4KP50790487 за умовами якого останній отримав строковий кредит в сумі 2 250,30 грн (а.с.9).

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

03.11.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладений договір про надання банківських послуг, який складається із заяви позичальника, ОСОБА_4 та Правил надання банківських послуг та Тарифів (а.с.69, 70-91).

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом в анкеті-заяві від 03.11.2015 року (а.с.69).

ОСОБА_4 та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», є публічною офертою, що містить істотні умови і правила надання послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку.

ОСОБА_4 та Правил надання банківських послуг в розділі 1.1.3 "Права та обов'язки банку", вбачається, що пунктом 1.1.3.1.6 Клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка. Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором і купує/продає іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України (а.с.71).

Також, пункт 1.1.3.2.12 ОСОБА_4 та Правил надання банківських послуг передбачає, що Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта (у тому числі який є працівником банку, який заподіяв йому шкоду) через невиконаних зобовязань перед банком (а.с.74).

З банківського рахунку позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» 22.02.2016 року проведено списання грошових коштів в сумі 4 650,00 грн (а.с.6 даної справи, а.с.50 справа № 751/4296/16-ц).

Списання грошових коштів відбувалось з метою погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 07.12.2005 року.

У квітні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Новозаводського районного суду м.Чернігова з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 56 053,05 грн. заборгованості за кредитним договором від 07.12.2005 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.10.2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором №DNH4KP50790487 від 07.12.2005 року відмовлено у зв'язку з застосуванням строку позовної давності (а.с.12-13). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13.12.2016 року дане рішення залишено без змін, а тому воно набрало законної сили (а.с.14-15).

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобовязання сформульовані в главі 50 «Припинення зобовязання» розділу І книги пятої «Зобовязальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина пята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобовязання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобовязання не визнає. Виконання боржником зобовязання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на зазначене, безпідставними є посилання представника позивача на неправомірність стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється.

Відповідно до п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, позивач надав дозвіл на договірне списання коштів, в тому числі і під час підписання анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_4 та правил надання банківських послу від 03.11.2015 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» мав розпорядження ОСОБА_3 на списання грошових коштів з усіх рахунків клієнта при наявності на них необхідних коштів в межах сум, які підлягають сплаті банку (договірне списання), тому 22.02.2016 року з рахунку позивача відбулось автоматичне списання простроченої заборгованості в сумі 4 650 грн (а.с.6).

Таким чином, дії банку щодо списання коштів з рахунку №1716111 зареєстрованого на ім'я ОСОБА_3 є законними, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 218, 292 ЦПК України, ст.ст.1061, 1066, 1971, 1073 ЦК України, суд,

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. В. Маслюк