Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року публічне акціонернетовариство комерційнийбанк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 17 лютого 2006 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 6 тис. грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 31 жовтня 2015 року року утворилася заборгованість у розмірі 27 656 грн 34 коп., із яких: 4 807 грн 27 коп. - тіло кредиту, 18 372 грн 47 коп. - проценти, 2 683 грн 44 коп. - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1293 грн 16 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути вказану суму боргу із відповідача.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 656 грн 34 коп., із яких: 4 807 грн 27 коп. - тіло кредиту, 18 372 грн 47 коп. - проценти, 2 683 грн 44 коп. - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1293 грн 16 коп. - штраф (процентна складова). Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 17 лютого 2006 року ОСОБА_6 отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, який максимально був збільшений до 6 тис. грн., зі сплатою 36 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (02/08).

Задовольняючи позов банку, апеляційний суд виходив із того, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що після лютого 2008 року, тобто закінчення дії картки, відповідачем здійснювалося погашення за наданим кредитом, протягом 2011-2014 років ОСОБА_6 збільшувався кредитний ліміт за даним договором і вона користувалась ним, використовуючи платіжну картку, яку отримувала у банку. Останній платіж, який було проведено відповідачем за кредитним договором, відбувся 26 квітня 2013 року сплатою процентів у розмірі 7, 44 грн. Також ОСОБА_6 протягом попередніх років погашала кредит, користуючись перевипущеною кредитною карткою. У зв'язку з наведенимколегія суддів дійшла висновку про те, що трирічний строк позовної давності при зверненні до суду позивачем не пропущено.

Із такими висновками погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. п. 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

У заяві на отримання кредиту, підписаній ОСОБА_6, зазначено, що картка діє до лютого 2008, а строк дії лімітного кредиту відповідає терміну дії картки.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

У адресованій суду заяві від 23 березня 2016 року банк зазначив, що платіжна картка за кредитним договором, який укладено із ОСОБА_6, перевипускалася неодноразово, остання картка була видана зі строком дії до листопада 2016 (а. с. 54).

Разом з тим, вказані обставини перевипуску платіжної картки шляхом видачі її ОСОБА_6 під підпис про отримання апеляційним судом не перевірено, граничний строк дії картки не встановлено. Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Крім того, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Дійшовши висновку про переривання строку позовної давності вчиненням ОСОБА_6 платежів за кредитом, останній з яких за оцінкою суду вчинено 26 квітня 2013 року, при цьому керуючись лише наданим банком розрахунком, апеляційний суд не вказав у змісті ухваленого ним рішення, якими належними та достатніми доказами (квитанції, касові ордери, інші документи) підтверджуються обставини внесення особисто ОСОБА_6 (її уповноваженим представником) коштів на оплату зобов'язань за кредитом, дати вчинення цих дій; не дослідив, яка частина боргу (прострочений борг, поточний, заборгованість за конкретний платіжний період) визнається боржником вчиненням платежів за кредитом.

Таким чином, питання про застосування позовної давності у спорі вирішено без належного з'ясування обставин справи, які зумовлюють перебіг строків давності.

З урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик