Провадження № 2/127/1098/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.

при секретарі Рябошапка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Національної страхової компанії «Оранта» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач в серпні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та НАСК «Оранта».

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль Фольксваген Пассат, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САТ 589208 від 04.01.2014 року. 23.08.2014 року о 21:50 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись по вул. Хмельницьке шосе в м. Вінниці по правому ряду своєї смуги в напрямку с. Якушинці Вінницького району, в районі перехрестя з обїзною дорогою М-12 «Стрий - Знамянка», в умовах обмеженої видимості через наявність густих зелених насаджень за узбіччям справа, не пропустивши автомобіль Фольксваген Пассат, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, що здійснював проїзд перехрестя на блимаючи зелене світло світлофора, допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген Пассат, д.н.з. НОМЕР_1. Внаслідок зіткнення транспортні засоби пошкоджені. На схемі, складеній працівниками ДАІ на місці ДТП, зафіксовано, що від рівня світлофора до місця зіткнення автомобіль Фольксваген Пассат, подолав відстань в 10,2 11,8 м., не гальмуючи, а автомобіль ВАЗ-2109 гальмував та залишив слід гальмування. Відстань від рівня світлофора (для автомобіля ВАЗ-2109) до місця зіткнення транспортних засобів становить 13,5 м. 04.10.2015 року працівниками ДПС УДАІ було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 625317 відносно ОСОБА_3, в якому було вказано, що ОСОБА_3 «…здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, в результаті чого зіткнувся з автомобілем ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_3, який рухався на зелений сигнал світлофора.» чим порушив вимоги п.8.7.3 «г».

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2014 року визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2014 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2014 року щодо ОСОБА_3 скасовано, провадження у справі закрито.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 145 від 05.05.2015 року, складеного спеціалістом авто техніком ОСОБА_4 на підставі копій всіх матеріалів, що були в розпорядженні суду на момент прийняття рішення 14.11.2014 року та надані адвокатом ОСОБА_5, «в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, свідчення щодо перебігу подій під час ДТП, де водій ОСОБА_3 та свідки цієї пригоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказують на те, що автомобіль Фольксваген - Пассат» під керуванням водія ОСОБА_3 закінчував проїзд перехрестя на жовте світло світлофора, можна вважати технічно спроможними. В свою чергу, свідчення водія автомобіля ВАЗ 2109 ОСОБА_2 в частині того, що він рухався на перехрестя на дозволене зелене світло світлофора, з технічної точки зору, є не спроможними». Згідно квитанції № 0.0.379918345.1 від 29.04.2015 року за проведення цієї експертизи ОСОБА_1 сплачено 800,00 грн.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ № 1502/14-21 від 19.09.2014 року при проведенні 02.09.2014 року огляду автомобіля Фольксваген Пассат 1.8, д.н.з. НОМЕР_1 були виявлені пошкодження, перелік яких вказано в акті огляду автомобіля. Згідно цього ж висновку вартість відновлюваного ремонту мого автомобіля становить 96945,84 грн., а вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1, як власнику автомобіля, станом на вересень 2014 року складає 37190,88 грн. Витрати ОСОБА_1 на висновок експерта № 1502/1-21 від 19.09.2014 року склали 531,36 грн.

У звязку з цим, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з ОСОБА_2 та НАСК «Оранта» матеріальну шкоду та судові витрати.

Позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просив суд стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 197,65 грн. та судові витрати, зумовлені витратами на проведення експертиз № 145, № 2094/15-21 в сумі 1331,36 грн. та 1228,8 грн., на правову допомогу в розмірі 3,500 грн., судовий збір в розмірі 563,00 грн. Стягнути з НАСК «Оранта» матеріальну шкоду в розмірі страхового відшкодування 32619,18 грн.

В судовому засіданні представника позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

ОСОБА_2 в ході судового розгляду 29.10.2015 року надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. В подальшому в судові засідання не зявлявся, однак повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду.

Представник відповідача НАСК «Оранта» в ході судового розгляду заперечив щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що з позивачем ОСОБА_1 перебуває в родинних відносинах, а саме являються братами. В день ДТП свідок ОСОБА_3 був водієм автомобіля Фольксваген. Свідок зазначає, що за метрів 5 до світлофора почав мигати зелений колір і проїхавши світлофор через метрів 10 в автомобіль Фольксваген в'їхав ВАЗ-2109. Через деякий час ОСОБА_3 шукав камери відеоспостереження на автозаправочній станції "WOG", однак як йому пояснили камери не працюють.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_3 іхали з об'їзної дороги в сторону Хмельницького шосе, метрів за 5 до світлофора почав мигати зелений, проїхавши світлофор через метрів 10-15 в їх автомобіль в'їхав ВАЗ-2109. Пояснює, що удар був досить сильний, у автомобілі в якому вони їхали з ОСОБА_3 відлетів бампер, фари.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що з позивачем ОСОБА_1 ні в яких відносинах не перебуває. В той день коли сталося ДТП ОСОБА_6 був на зміні, в ранковий час (приблизно о 09:00 год.) вийшов покурити. Зазначає що зі сторони об'їздної дороги їхав Фольксваген на зелене мигаюче світло і вже на перехресті у автомобіль Фольксваген в'їхав автомобіль ВАЗ-2109. Через деякий час ОСОБА_6 дав письмові пояснення ОСОБА_3, який був за кермом автомобіля Фольксваген.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши представників сторін, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 23.08.2014 року о 21:50 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись по вул. Хмельницьке шосе в м. Вінниці по правому ряду своєї смуги в напрямку с. Якушинці Вінницького району, в районі перехрестя з обїзною дорогою М-12 «Стрий - Знамянка», зіткнувся з автомобілем Фольксваген Пассат, д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали пошкодження.

Так, згідно висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ № 1502/14-21 від 19.09.2014 року при проведенні 02.09.2014 року огляду автомобіля Фольксваген Пассат, 1.8, д.н.з. НОМЕР_1 були виявлені пошкодження, перелік яких вказано в акті огляду автомобіля. Згідно цього ж висновку вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 96945,84 грн., а вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1, як власнику автомобіля, станом на вересень 2014 року складає 37190,88 грн. Витрати ОСОБА_1 на висновок експерта № 1502/1-21 від 19.09.2014 року склали 531,36 грн.

Відповідно до висновку експерта № 2094/15-21 від 21.12.2015 року матеріальний збиток, завданий власнику легкового автомобіля Фольксваген - Пассат, 1.8, д/н НОМЕР_1, 2000 року виготовлення, внаслідок пошкодження при ДТП, згідно розрахунків експертизи склада 32619,18 грн.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2014 року визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2014 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2014 року щодо ОСОБА_1 скасовано, провадження у справі закрито.

Як зазначено в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Слід звернути увагу, що постановою судді Апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2014 року провадження в справі закрито, оскільки минув передбачений ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення, тобто з нереабілітуючих підстав.

Відносно водія ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не складався та до адміністративної відповідальності останній не притягувався. За таких обставин постанова Апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2014 року про справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не має преюдиційного значення для розгляду даної цивільної справи про цивільно-правові наслідки дій ОСОБА_2, стосовно якого не було ухвалено постанови суду з питань, визначених ст. 61 ч. 4 ЦПК України.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що відповідно до висновку експертного дослідження № 145 від 05.05.2015 року, складеного спеціалістом авто техніком ОСОБА_4 на підставі копій всіх матеріалів, що були в розпорядженні суду на момент прийняття рішення 14.11.2014 року та надані адвокатом ОСОБА_5, «в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, свідчення щодо перебігу подій під час ДТП, де водій ОСОБА_3 та свідки цієї пригоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказують на те, що автомобіль Фольксваген - Пассат» під керуванням водія ОСОБА_3 закінчував проїзд перехрестя на жовте світло світлофора, можна вважати технічно спроможними. В свою чергу, свідчення водія автомобіля ВАЗ 2109 ОСОБА_2 в частині того, що він рухався на перехрестя на дозволене зелене світло світлофора, з технічної точки зору, є не спроможними». Згідно квитанції № 0.0.379918345.1 від 29.04.2015 року за проведення цієї експертизи ОСОБА_1 сплачено 800,00 грн.

Водночас дане автотоварознавче дослідження не є висновком експерта як одним з доказів в розумінні ст. 57 ЦПК України, а також як зазначено вище, до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не притягувався. З цих самих підстав суд вважає, що пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не можуть бути доказом наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП та відповідно підставою для задоволення позову.

Згідно з висновком експерта № 722/16-21 від 06.06.2016 року для відповіді на питання необхідно визначитись з механізмом розвитку події ДТП, тобто хто з учасників пригоди розпочав рух по перехрестю на дозволяючий сигнал світлофора та при цьому мав перевагу у русі. Згідно наданих матеріалів адміністративної справи експертним шляхом визначитись на який сигнал світлофора рухався кожен з учасників даної ДТП не визнається за можливе, тому не визнається за можливе встановити механізм розвитку події ДТП і свою чергу, наявність-відсутність в учасників пригоди технічної можливості попередження даного ДТП. Враховуючи фази горіння сигналів світлофорів на даному перехресті, проведенні дослідження свідчать про можливу технічну обгрунтованість свідчень ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, щодо руху перед ДТП автомобіля Фольксваген на зелений мигаючий сигнал світлофора та технічну обгрунтованість свідчень ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, в тому, що автомобіль ВАЗ-2109 перед ДТП рухався на зелений дозволяючий сигнал світлофора, а автомобіль Фольксваген виїхав на перехрестя на заборонний сигнал світлофора. Так як в даному випадку експертним шляхом не визнається за можливе визначити на який сигнал світлофора рухався кожен з учасників ДТП, а оцінка свідчень учасників та очевидців пригоди виходить за межі компетенції експерта - атотехніка, дати відповідь на питання не є можливим.

Відповідно до висновку експерта № 2101/16-21 від 16.03.2017 року при швидкості руху автомобіля Фольксваген перед ДТП - 30-35 км/год., час руху даного автомобіля з моменту перетину лінії світлофорного об'єкта до зіткнення складає величину меншу, ніж мінімальний фактичний час руху автомобіля ВАЗ-2109 з моменту сприйняття водієм ОСОБА_2 ситуації як небезпечної до зіткнення. Дані розташування свідчать про те, що: або свідчення ОСОБА_3 щодо швидкісного режиму руху його автомобіля перед ДТП, або свідчення стосовно руху його автомобіля на зелений сигнал світлофора технічно необгрунтовані, або водій автомобіля ВАЗ-2109 застосував термінове гальмування автомобіля до перетину лінії світлофорного об'єкта автомобілем Фольксваген. Відповідно до циклограми роботи світлофорних об'єктів при русі автомобіля Фольксваген на зелений мигаючий сигнал чи жовтий заборонений сигнал світлофора (свідчення ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6С.) автомобіль ВАЗ-2109 на перехрестя буде рухатися на заборонені червоний чи червоний з жовтим сигнал світлофора. При умові руху автомобіля ВАЗ - 2109 на зелений сигнал світлофора (свідчення ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14І.) автомобіль Фольксваген буде рухатись на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора. Дані свідчення не позбавлені технічної спроможності.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України висновки експерта не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ч. 1 цієї статті, згідно якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні в судовому процесі. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Як передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий суд та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «ОСОБА_10 проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобовязана доводити свою невинуватість.

Отже, встановлення винуватості особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст. 124 КУпАП), має здійснюватися саме постановою місцевого районного суду загальної юрисдикції, а не висновком судової експертизи.

За таких обставин суд не встановив належних допустимих доказів по даній справі, які у передбаченому законом порядку встановлюють винуватість відповідача ОСОБА_2 у скоєнні ДТП.

За положеннями ст.ст. 1167, 1168 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки визначено ст. 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Таким чином, законодавство пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоду з наявністю вини особи, яка цю шкоду завдала.

Згідно ст. 6 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Цивільно-правова відповідальність при ДТП є позадоговірною та випливає із факту заподіяння шкоди іншій особі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доводи представника позивача про доведеність винуватості водія ОСОБА_2 в ДТП являються безпідставними, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами.

Стосовно водія ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не складався, не надано інших належних доказів встановлення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, як то вирок суду в кримінальній справі, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою водія було б притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП тощо, в зв'язку з чим ОСОБА_2 на час розгляду цивільної справи не є в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України особою, винуватою у скоєнні ДТП.

Відтак, оскільки у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам, питання про його відшкодування вирішується за принципом винуватості, недоведеність винуватості власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обовязку по відшкодуванню шкоди.

Аналізуючи все наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов до відповідача ОСОБА_2, НАСК «Оранта» не підлягає задоволенню,оскільки не доведені підстави, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, повязані з необхідністю встановленні судовим рішенням винуватості ОСОБА_2 у ДТП.

На підставі ст. ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88,208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Національної страхової компанії «Оранта» про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя