УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідової О.В., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулось до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 10 липня 2007 року в розмірі 1 326 602,66 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 ум. Києві загальною площею 50,90 кв.м, що складається з двох кімнат, шляхом передачі її у власність публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» та визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 10 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у сумі 60 000 доларів США з розрахунку 13,2% річних терміном до 10 липня 2017 року.

10 липня 2007 року з метою забезпечення належного виконання кредитного договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкраСиббанк» та ПАТ «ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях та до позивача перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за забезпечувальними договорами.

В порушення умов кредитного договору позичальник його умови належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 1 жовтня 2014 року становить 1 326 602,66 грн.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 1 326 602,66 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом передачі її у власність ПАТ «Дельта Банк» та визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Відстрочено виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та набрання чинності законом, який врегулює питання особливостей погашення основної суми заборгованості в іноземній валюті. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником, задоволено. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на це майно, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду про задоволення позову та вирішив спір по суті.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 13,2 % річних, строком до 10 липня 2017 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 2.1.1 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки.

В пунктах 4.4, 4.5 іпотечного договору зазначено, що у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених пунктом 4.1 цього договору, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку». Даним розділом передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки лише шляхом позасудового врегулювання.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року усправі № 6-2967цс16, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги умови договору іпотеки від 10 липня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, зокрема у пунктах 4.4.1. 4.5 якого передбачено прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання за згодою іпотекодавця. Окрім того, передбачено, що зазначений іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя па предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, правильно застосував вищевказані норми матеріального права з урахуванням встановлених обставин та умов укладеного іпотечного договору, у зв'язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на іпотечне майно в судовому порядку.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.В. Кафідова
О.С. Ткачук