УхвалА

іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Національного банку України, публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «СОЮЗ», третя особа - Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, про стягнення заборгованості по заробітній платі; за позовом ОСОБА_5 до Національного банку України, публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «СОЮЗ», третя особа - Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, про стягнення заборгованості по заробітній платі; за позовом ОСОБА_6 до Національного банку України, публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «СОЮЗ», третя особа - Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, про стягнення заборгованості по заробітній платі за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та у січні 2017 року ОСОБА_4 звернулися до суду з окремими позовами, посилаючись на те, що вони перебувають у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «СОЮЗ» (далі - ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ»). З 16 березня 2016 року по 19 грудня 2016 року товариство не виплачувало їм заробітну плату, посилаючись на відключення від системи електронних платежів Національного банку України. Вважали, що такі дії Національного банку України завдають шкоди Державному бюджету України, оскільки ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ» позбавлений можливості перераховувати до державного бюджету утримані з їх заробітної плати відповідні податки.

Відключення ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ» від системи електронних платежів було здійснено після прийняття постанови Національного банку України від 15 березня 2016 року, яку було визнано протиправною та скасовано постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, що набрала законної сили. Таким чином, починаючи з 12 вересня 2016 року Національним банком України мали б бути вчинені дії щодо усунення перешкод для належного функціонування ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ» та банк набув права на здійснення платежів, у тому числі зі сплати податків і зборів при виплаті заробітної плати.

Вважали, що унаслідок зазначених дій Національного банку України, а саме не відновлення діяльності ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ», порушено їх права, передбачені у ст. 43 Конституції України, право на отримання заробітної плати, що завдало їм матеріальної шкоди у розмірі семи невиплачених заробітних плат.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили суд стягнути на користь кожного з них солідарно з Національного банку України та ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ» нараховану, але не виплачену з вини Національного банку України, заробітну плату за період з 16 березня 2016 року по 19 грудня 2016 року.

Ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року позови ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року, позови ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ» на користь ОСОБА_4 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 16 березня 2016 року по 19 грудня 2016 року, у розмірі 86 503 грн 32 коп. Стягнуто з ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ» на користь ОСОБА_5 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 16 березня 2016 року по 19 грудня 2016 року, у розмірі 76 184 грн 68 коп. Стягнуто з ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ» на користь ОСОБА_6 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 16 березня 2016 року по 19 грудня 2016 року, у розмірі 69 696 грн 81 коп. Рішення у частині стягнення заробітної плати допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. 43 Конституції України, ст. 25 Закону України «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП України, дійшли правильного висновку про те, що ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ» є належним відповідачем у справі, заборгованість по заробітній платі перед позивачами підлягає стягненню саме з товариства, оскільки з ним було укладено трудовий договір (ст. ст. 21, 115 КЗпП України). Крім того, ПАТ «Комерційний банк «СОЮЗ» визнало (ч. 4 ст. 174 ЦПК України) позовні вимоги.

Суди дійшли вірного висновку про те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, що є їх процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), щодо наявності підстав для стягнення з Національного банку України на їх користь заборгованості по заробітній платі, оскільки у трудових відносинах з Національним банком України вони не перебували. Крім того, на грошову суму, яка становить заборгованість по заробітній платі, не розповсюджується солідарний порядок її стягнення.

При цьому позивачі посилалися на норми Закону України «Про оплату праці», КЗпП України, які судами вірно застосовані. Також суди правильно не знайшли підстав для застосування ст. 1166 ЦК України, оскільки правовідносини із стягнення заробітної плати нею не регулюються, а Національний банк України своїми діями шкоди позивачам, пов'язаної із невиплатою заробітної плати, не завдавав.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, щознаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта