Ухвала

іменем україни

25 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4, звернувшись до суду з указаним позовом, зазначала, що між сторонами мала місце усна домовленість щодо проживання позивача у будинку по АДРЕСА_1, який належить відповідачу на праві власності. ОСОБА_4, проживаючи у будинку, підтримувала його в чистоті, сплачувала комунальні послуги та за згодою власника покращувала його стан. Восени за усною згодою ОСОБА_5 позивач розпочала облаштування будинкової території за власні кошти, а саме: побудувала колодязь, придбавши необхідні для цього матеріали та здійснивши оплату особам, які виконували роботи з встановлення колодязя.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь 8 850 грн, витрачених на встановлення колодязя.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 25 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_5 є власником Ѕ частини будинку, в якому проживала позивач. ОСОБА_4 не є власником житлового будинку та земельної ділянки, тому не мала права без згоди власника вчиняти будь-які дії, в тому числі будувати на земельній ділянці колодязь.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів, ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів того, що відповідач надавала їй згоду на будівництво колодязя та діями ОСОБА_5 було порушено права позивача.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в позові, виходив із того, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що між сторонами мала місце домовленість про спорудження колодязя.

При цьому суд правильно застосував норми матеріального права: ст. ст. 316, 319, 373, 375 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко