Справа № 2-642/10 Провадження № 22-ц/772/878/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Марчук В.С., Шемети Т.М., секретар Агеєва Г.В., за участі: представника позивача ОСОБА_2, представників апелянта: ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ямпільська дирекція кіномережі» на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Ямпільської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване приміщення магазину, -

встановила:

В серпні 2010 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила постановити рішення, яким визнати за нею ОСОБА_5 право приватної власності на самовільно збудоване приміщення магазину, площею 27,1 кв. м., по вул.. Леніна, 79-а в м. Ямпіль Вінницької області

Позовні вимоги мотивовано тим, що в 2010 році, на підставі дозволу Ямпільської міської ради позивач побудувала приміщення магазину по вул.. Леніна 79-а в м. Ямпіль Вінницької області.

В ході здійснення будівництва будівельні норми позивач не порушувала, але звернувшись для реєстрації майна їй було відмовлено, оскільки будівництво здійснено без відповідних дозволів.

Відмова є помилковою, оскільки на викопіровці присутні погодження всіх відповідних служб та погоджено архітектурно-планувальним бюро Ямпільської райдержадміністрації.

З огляду на викладене ОСОБА_5 звернулась до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2010 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право приватної власності на самовільно збудоване приміщення магазину, площею 27,1 кв. м., по вул.. Леніна, 79-а в м. Ямпіль Вінницької області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, КП «Ямпільська дирекція кіномережі» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, зокрема, КП «Ямпільська дирекція кіномережі» не було залучено стороною по справі, хоча рішення впливає на права і обовязки КП, помилковою є позиція суду про те, що магазин розташований на землях міської ради, хоча він розташований на лівих бокових сходах кінотеатру, Ямпільська міська рада не має ніякого відношення до сходів кінотеатру, а тому не ж належним відповідачем у справі, судом не враховано, що на час розгляду справи спір по суті відсутній.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за адресою: вул. Леніна, 79-а, м. Ямпіль, Вінницька обл.. самовільно збудоване приміщення магазину.

Рішенням Ямпільської міської ради №328 від 23.06.2010 року ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на встановлення малої архітектурної форми по вул. Леніна, 79 в м. Ямполі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки приміщення магазину відповідає архітектурно-будівельним вимогам, санітарним та протипожежним нормам, а обставини справи визнані сторонами.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо виходячи з наступного.

Для звернення до суду, відповідно до вимог ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, необхідною умовою є наявність спору.

В позовній заяві ОСОБА_5 зазначає, що їй було відмовлено в реєстрації нерухомого майна, проте суд першої інстанції не перевірив, чи зверталася позивач до компетентних органів з питання узаконення самочинного будівництва та не перевірив наявність чи відсутність рішення про відмову, що давало б підстави вважати про наявність спору про право між сторонами.

Також, згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як вказано в правовій позиції, висловленій ВСУ при розгляді справи № 6-328цс15, згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

В даному випадку, в позивача, документів, дозволів чи рішень, які б надавали право звертатись до суду з даним позовом (крім рішення виконавчого комітету Ямпільського району Вінницької області від 23 червня 2010 року про надання дозволу ОСОБА_5 дозволу на виготовлення проектно-кошторисної документації, на встановлення малої архітектурної форми (МАФ) по вул.. Леніна, 79 в м. Ямпіль), на момент звернення до суду не було.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач встановила самовільно збудоване приміщення магазину, яке розташоване на сходах кінотеатру, що є невід»ємною частину будівлі кінотеатру, фактично на земельній ділянці, яка їй не була надана в установленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, що підтверджується матеріалами справи, зазначених вище норм матеріального права не врахував та дійшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання права власності на самовільно збудоване приміщення за позивачем.

У позивача був лише один дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на встановлення ОСОБА_1 по вул. Леніна, 79 в м. Ямпіль. Самого дозволу на його встановлення позивачем не надано.

У статті 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) зазначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (ч. 2 ст. 181 ЦКУ). Як відомо, мала архітектурна форма виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладання фундаменту, отже, вільне переміщення МАФів у просторі можливе без зміни їх призначення.

У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, надано визначення терміну будівля, їх перелік та класифікацію. Відповідно до даного Класифікатору, мала архітектурна форма не належить до будівель, а тому МАФ не є нерухомістю.

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Враховуючи це, у суду не було підстав, передбачених статтею 376 ЦК України, визнавати право власності на самовільно збудоване приміщення магазину, який в даному спорі виступає, як обєкт нерухомості.

Крім того, суд першої інстанції помилково при вирішенні даного спору керувався ст. 331 ЦК України, оскільки дана норма регламентує право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, а не на самочинне будівництво.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 грудня 2010 року власником кінотеатру «Ювілейний», на підставі рішення виконкому Ямпільської міської ради № 719від 16 грудня 2010 року, є КП «Ямпільська дирекція кіномережі» (а.с.35).

Відповідно до довідки Ямпільської районної ради №01-14-147 від 01.08.2016 року та п. 1.1 Статуту КП, КП «Ямпільська дирекція кіномережі» є обєктом спільної власності територіальних громад Ямпільського району (а.с.37, 43, 47).

З матеріалів справи вбачається, що приміщення магазину «Орхідея», що належить позивачу розташоване на сходах кінотеатру «Ювілейний», власником якого є КП «Ямпільська дирекція кіномережі», проте КП не було залучено до участі у справі, хоча рішенням суду було вирішено питання щодо його майнових прав.

Також до участі у справі не була залучена Ямпільська районна рада, яка відповідно до статуту КП «Ямпільська дирекція кіномережі» є органом управління майном чи уповноваженим ним органом та здійснює управління спільною власністю територіальних громад Ямпільського району, яким є КП «Ямпільська дирекція кіномережі».

Частиною 4 статті 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Також колегія судів звертає увагу, що позивач при розгляді справи не надала суду докази на підтвердження обставин, яким вона обґрунтовує свої вимоги, зокрема, на підтвердження того, що вона не порушила будівельні норми при самовільному будівництві; того, що вона зверталась до компетентних органів для реєстрації нерухомого майна однак їй відмовили, та на підтвердження наявності в позивача погодження всіх відповідних служб, в т.ч. архітектурно-планувального бюро Ямпільської райдержадміністрації.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Згідно зі статтею 88 ЦПК України з ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь КП «Ямпільська дирекція кіномережі» судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1515,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ямпільська дирекція кіномережі» задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 до Ямпільської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване приміщення магазину.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Ямпільська дирекція кіномережі» 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: