Справа № 285/782/17
провадження у справі № 2/0285/777/17
12 червня 2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді Савицької Л.Й.
секретар Дуянова Г.Г.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - ,
Позивачі звернулися до суду з цим позовом до відповідача та просять визнати останню, такою, що втратила право користуватися житлом в належній ним квартирі АДРЕСА_1 у зв»язку з відсутністю в ній без поважних причин понад один рік та стягнути судові витрати .
В обґрунтування позову зазначає, що їм належить вище вказана квартира, в якій зареєстрована відповідач, однак вже з кінця грудня 2015 року не проживає у ньому, при цьому продовжує перебувати на реєстраційному обліку і в добровільному порядку знятись з нього не бажає.
Сторони в судове засідання не прибули.
Позивачі надіслали до суду письмові заяви, в якій просять розглядати справу у їх відсутності, свої вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позові, просили їх задовольнити.
Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, проти чого позивачі не заперечили.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2007 року, та копії свідоцтва про право власності на житло від 07.02.1997 року позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.5-8) .
Згідно довідки наданої Житомирським адресно-довідковим бюро від 07.03.2017 року, довідки відділу державної реєстрації Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 28.02.2017 року, відповідач перебуває на реєстраційному обліку в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.17, 20).
Як зазначено в акті про не проживання особи за місцем реєстрації від 14.02.2017 року, складеному за підписом голови правління ОСББ «Ластівка +» , відповідач за місцем реєстрації за адресою АДРЕСА_1 не проживає з грудня 2015 року постійно без поважних причин (а.с. 11).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Як встановлено судом, відповідачка в спірному житлі була зареєстрована як член сім»ї власника з 01.03.2011 року, однак після припинення подружніх відносин з відповідачем ОСОБА_2 з грудня 2015 року вона, зібравши свої особисті речі, залишила місце своєї реєстрації та до цього часу проживає за іншими адресами.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2016 року шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано ( а.с. 9).

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням: фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається із змісту позовної заяви, позивачі просили визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у зв'язку з тим, що та зареєстрована в її будинку, але не проживає понад один рік.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 14.02.2017 року в спірному будинку є беззаперечним та належним доказом вибуття відповідача з місця реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом спірне житло належить позивачам, а відповідачка по справі не проживає у ньому з 2015 року, втратила статус члена сім»ї, оскільки розірвано шлюб з позивачем ОСОБА_2, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивачів, як власників, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивачів щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також суд стягує з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати в сумі 640 грн..

Керуючись ст.ст. 11, 15, 57-60, 212-215, 223, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9,150 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку смт. Щирець, Пустомитівського району Львівської області, такою, що втратила право на користування житлом за адресою: квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки смт. Щирець, Пустомитівського району Львівської області на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Л.Й.Савицька