Номер провадження: 22-ц/785/3295/17
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Сєвєрової Є.С., Гірняк Л.А.,

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Золотоверх Марини Сергіївни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення договорів, скасування записів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2009 року представник АКІБ „УкрСиббанк" звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2010 року позов АКІБ „УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.03.2011 року, заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - задоволено, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2010 року - скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.148, том 1).

В подальшому, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічною позивною заявою та згідно останньої редакції від 12.06.2015 року просять припинити договір про надання споживчого кредиту № 0 від 26.12.2007 року, договір поруки № 170405 від 26.12.2007 року, іпотечний договір від 26.12.2007 року, скасувати запис № 6325479 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, запис №6325544 в Державному реєстрі іпотек, зобов'язати Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 6325544 про заборону відчуження квартири, а також просять стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 10280 доларів США та визнати грошові кошти отримані ОСОБА_3 від Акціонерного комерційного інноваційного банку „УкрСиббанк" в сумі 505 000,00 грн. майном отриманим без достатньої правової підстави. Свої зустрічні позовні вимоги відповідачі мотивують тим, що позивач не виконав свої зобов'язання щодо видачі відповідачам суми кредиту (100000,00 доларів США), що є істотним порушенням Кредитного договору, укладеного між сторонами, натомість позивач видав 505000,00 грн. відповідачу ОСОБА_3 без будь-яких правових підстав.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13 липня 2015 року відмовлено ПАТ „Дельта Банк" в задоволенні первісного позову у повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_5 частково задоволено.

Припинено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 26.12.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк", із змінами та доповненнями, внесеними Додатковою угодою № 1 від 26.12.2007 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 26.12.2007 року.

Припинено договір поруки № 170405 від 26.12.2007 року укладений між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк" у зв'язку із припиненням забезпеченого нею зобов'язання, за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.12.2007 року.

Припинено іпотечний договір від 26.12.2007р. укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк" та ОСОБА_3 і 26.12.2007 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. за реєстровим N 7307.

Скасовано запис N 6325479 (контрольна сума 57ГЗА0Д178) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження квартири, що складається в цілому з трьох житлових кімнат, житловою площею - 40,8 кв.м., загальною площею - 74,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, номер за РПВН: 21481572, що 26.12.2007 був внесений приватним нотаріусом Одеьского міського нотаріального округу Нікітюк О.М. до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі Іпотечного договору, який 26.12.2007 було укладено міжАкціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк" та ОСОБА_3 та 26.12.2007 посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. за реєстровим N 7307.

Скасовано запис N 6325544 (контрольна сума 7В4713Б847) в Державному реєстрі іпотек про обтяження квартири, що складається в цілому з трьох житлових кімнат, житловою площею - 40,8 кв.м., загальною площею - 74,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, номер за РПВН: 21481572, що 26.12.2007 був внесений приватним нотаріусом Одеьского міського нотаріального округу Нікітюк О.М. до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі Іпотечного договору, який 26.12.2007 було укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк" та ОСОБА_3 та 26.12.2007 посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. за реєстровим N 7307.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 10280 доларів США.

Визнано грошові кошти отримані ОСОБА_3 в сумі 505 000,00 грн. майном отриманим без достатньої правової підстави, та зобов'язано ОСОБА_3 повернути їх ПАТ «Дельта Банк».

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Золотоверх Марина Сергіївна звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ „Дельта Банк" задовольнити, а у задоволенні зустрічних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Дельтабанк» підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» про припинення договору споживчого кредиту, договору поруки, іпотечного договору, скасування записів в державних реєстрах, стягнення коштів, визнання коштів отриманих без достатнньої правової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що ні АКІБ «УкрСиббанк» ні його правонаступник, ПАТ «Дельта Банк», не виконав свої зобов'язання щодо видачі ОСОБА_3 суми кредиту у розмірі 100 000,00 доларів США, натомість ОСОБА_3 отримав від АКІБ „УкрСиббанк" 505 000, 00 тис. гривень. без достатньої правової підстави, що є істотним порушенням Кредитного договору, який при таких обставинах підлягає припиненню, а зобов'язання сторін за Кредитним договором відповідно припиняються. Внаслідок припинення кредитного договору, підлягають припиненню і договори забезпечення - договір поруки та іпотечний договір, а записи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження квартири - предмету іпотеки та в Державному реєстрі іпотек - скасуванню.

Відмовляючи у вимогах ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» в порядкуст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, набуло право вимоги за кредитним договором за кредитним договором №0 від 26.12.2007 року та у відповідності до ст.. 37 ЦПК України дпущено до участі у справі замість вибулої сторони - ПАТ «УкрСиббанк» в порядку процесуального правонаступництва. Проте ПАТ «Дельта Банк» не надано до суду оригіналу платіжного документу або будь-які документи, що підтверджують надання грошових коштів у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США 00 центів позичальнику ОСОБА_3.в межах укладеного кредитного договору, що свідчить про недоведеність позивачем факту передачі 100000,00 доларів США ОСОБА_3 Видача ОСОБА_3 505000,00 грн. (п'ятсот п'ять тисяч гривень) в національній валюті України, для придбання нерухомого майна не врегульована кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.12.2007 року.

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що:

- на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 26 грудня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит в іноземній валюті в сумі 100 000,00 доларів США та зобов'язався своєчасно повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 12,4% на рік шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 1120 доларів США строком до 26 грудня 2028 року з можливістю зміни їх розміру (т. 1 а. с. 14-27; т. 2 а. с. 115);

- 26 грудня 2007 року, тобто між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 170405 за яким поручитель зобов'язалася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору (т. 1 а. с. 32-33);

- 26 грудня 2007 року ОСОБА_3 був укладений договір № 7303 купівлі-продажу нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Нікітюк О.М., ціна квартири визначена в договорі купівлі-продажу 505 000,00 грн. Право власності на придбану за вказаним договором квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 в КП «ОМБТІ та РОН» 28.12.2009 року (т. 1 а. с. 128-130);

- 26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір, за умовами якого для забезпечення зобов'язання по кредитному договору № 0 квартира АДРЕСА_1, була передана в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» (т. 1 а. с. 28-31).

- з 28 січня 2008 року по 28 січня 2008 року ОСОБА_3 перерахував за договором № 0 від 26.12.2007 року на рахунок № НОМЕР_1 10280 доларів США, що підтверджується відповідними копіями квитанцій, достовірність яких сторонами не заперечувалася (т. 2 а. с. 76-79).

ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором за кредитним договором №0 від 26.12.2007 року на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеного 08.12.2011 року з ПАТ «УкрСиббанк».

В порядку ст. 37 ЦПК України судом першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» допущено до участі у справі як процесуального правонаступника позивача у справі ПАТ «УкрСиббанк», яке у свою чергу є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк».

Судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Данних вимог процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, з аналізу договору про надання споживчого кредиту щодо цілей кредитування та суми кредиту, вбачається, що кредит в сумі 100 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 505 000 грн. виданий ОСОБА_3 на придбання нерухомості. Відповідно до розділу 3 цього ж договору у забезпечення виконання зобов'язання за даним договором в іпотеку приймається 3-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Зі змісту іпотечного договору від 26.12.2007 року вбачається, що ОСОБА_3 в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передав в іпотеку банку 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 26.12.2007 року (т. 1 а. с. 28-31).

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 26.12.2007 року ОСОБА_7 продав,а ОСОБА_3 купив 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 505 000 грн. Договір зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 28.12.2009 року (т. 1 а. с. 128-130).

ОСОБА_3 повернув за період з 26.12.2007 року по 28.01.2009 року кредит та виплатив проценти на загальну суму 10280 доларів США.

Всі вказані обставини вказують, що ОСОБА_3отримав у Банку суму еквівалентну 100 000 доларам США, що становило еквівалент 505 000 грн. на придбання квартири, яка того же дня була за вазану суму придбана і передана в іпотеку банку, а позичальник в подальшому протягом 12 каледарних місяців сплачував передбачений кредитним договором ануїтентні платежі на користь Банку і виплатив їх на загальну суму 10 280 доларів США..

Виходячи з вказаних обставин, у районного суду не було підстав для набуття висновку про обгрунтованість вимог зустрічного позову про припинення договору про надання споживчого кредиту відповідно до умов кредитного договору в сумі 100 000 доларів США, про безпідставну видачу банком ОСОБА_3 без достатніх правових підстав 505 000 грн. та безпідставну виплату ОСОБА_3 на адресу банку протягом 12 місяців тіла кредиту та процентів за користування кредитом в загальній сумі 10 280 доларів США і навпаки вважати недоведеними вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що банк не довів факт видачі кредиту відповідно умовам кредитного договору.

Набувши висновок про невидачу Банком передбачених кредитним договором 100 000 доларів США, що становило 505 000 грн. та про безпідставну видачу Банком ОСОБА_3 505 000 грн., суд не виклав зрозумілі та чіткі мотиви набуття такого висновку та не звернув увагу, що отримана позичальником сума в гривнях - 505 000 грн. як раз і становить еквівалент 100 000 доларів США, про що було зазначено у кредитному договорі.

Не мотивував суд встановлені обставини виплати ОСОБА_3 на користь Банку протягом календарного року ануїтентних платежів саме в іноземній валюті (доларах США) у сумі, що відповідала умовам кредитного договору, валюті договору і сумі платежів.

Видача Банком грошових коштів громадянам в особливо великих розмірах без достатньої правової підстав (без укладення кредитного договору та процедурі, що передує видачі грошових коштів - рішення кредитного комітету, заява позичальника, вивчення його майнового стану та перевірка цілей кредитування тощо) фактично має ознаки кримінально караного діяння.

Будь-які належні та допустимі докази що видача Банком грошових коштів ОСОБА_3 дійсна була безпідставною і не стосувалася укладеного між Банком та ОСОБА_3 кредитного договору від 26.12.2007 року - в матеріалах справи відсутні.

Водночас відповідачі заперечуючи факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 505 000 грн. саме в межах кредитного договору від 26.12.2007 року, та стверджуючи про отримання цих коштів без правових підстав, не навели мотивів чому ОСОБА_3 здійснював повернення кредитної заборгованості у доларах США за кредитним договором,що вказано у призначенні платежів у відповідних квитанціях і сума щомісячного повернення здійснювалася протягом календарного року у розмірах, що повністю узгоджуються з розміром ануїтентних платежів передбачених кредитним договором № 0 від 26.12.2007 року.

Сама по собі факт ненадання оригіналу квитанції, що підтверджує надання Банком позичальнику ОСОБА_3 100 000,00 доларів США, в даному випадку з урахуванням встановлених у справі обставин та наявних інших доказів, не спростовує отримання ОСОБА_3 грошових коштів за кредитним договором № 0 від 26.12.2007 року в сумі, яка є еквівалентною 100 000 доларам США.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для відмови в основному позові з підстав недоведеності видачі Банком кредиту в доларах США та для задоволення вимог зустрічного позову відповідачів про визнання кредитного договору припиненим.

Задоволення вимог зустрічного позову про припинення договору поруки та іпотечного договору та про скасування записів в Державних реєстрах іпотеки та заборон відчуження суд мотивував виключно їх похідністю від задоволення вимог про припинення кредитного договору та іпотечного договору відповідно.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню у повному обсязі.

Ухвалюючи власне рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Факт отримання грошових коштів в сумі 505 000 грн. ОСОБА_3 не оспорюється. Проте ОСОБА_3 стверджує, що не отримував ці кошти в межах укладення кредитного договору № 0 від 26.12.2007 року і отримання коштів відбулося без достатніх правових підстав.

Однак зі змісту кредитного договору вбачається, що передбачені в якості кредиту 100 000 доларів США еквівалентні за тодішнім курсом НБУ 505 000 грн. і ціллю кредиту є придбання нерухомості. Кредитним договором № 0 від 26.12.2007 року передбачено передача в іпотеку квартири АДРЕСА_1. Саме цю квартиру того же дня було придбано ОСОБА_3 за 505 000 грн., які як вбачається зі змісту кредитного договору є еквівалентом 100 000 доларів США, передбачених в якості кредиту для придбання нерухомості.

26.12.2007 року за іпотечним договором, за яким ОСОБА_3 передав Банку в іпотеку придбану ним квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, враховуючи всі вказані обставини та оцінюючи всі зібрані докази в їх сукупності, судова колегія доходить до переконання, що Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником видавши останньому грошові кошти за кредитним договором від 26.12.2007 року в сумі еквівалентній 100 000 доларам США, що становило 505 000 грн.

В свою чергу позичальник виконав свої зобов'язання лише частково - протягом календарного року з часу отримання кредиту в сумі 10280 доларів США, допустивши таким чином прострочення за тілом кредиту та процентами.

Як зазначалося, 26.12.2007 року дружина позичальника ОСОБА_4поручилася за виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором № 0 від 26.12.2007 року, уклавши з Банком договір поруки, зі змісту якого вбачається, що:

- поручитель надав згоду відповідати перед Кредитором за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору № 0 від 26 грудня 2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником в повному обсязі як в існуючих в тепершній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (п. 1.1.);

- відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 1.4);

- у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`являти вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) (п. 2.2.);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором (п. 3.1).

Строк виконання зобов`язань боржника за договором про надання споживчого кредиту від 26.12.2007 року встановлено 26.12.2028 року.

Тобто вказаний строк не настав.

Проте, враховуючи, що боржник порушив свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів згідно із затвердженим графіком та виникла прострочена заборгованість по тілу кредиту та сплаті процентів, банк у відповідності до п. 5.5. кредитного договору та ст. 1050 ЦК України використав своє право та 13.03.2009 року направив боржнику та поручителю письмове повідомлення про погашення заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення. У разі непогашення простроченої заборгованості на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження про отримання з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту, Банк виклав вимогу про виконання боржником та поручителем зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Протягом зазначеного терміну відповідачі дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором не здійснили і оскільки повідомлення про вручення письмових вимог до банку не повернуті, встановлений новий термін повернення кредиту настав на 41 календарний день з дати направлення повідомлення про дострокове повернення кредиту, тобто 23.04.2009 року.

Отже, Банком використано право вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за договором про надання споживчого кредиту, тобто змінено строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно,які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не предявить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення ;якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором (п. 3.1 договору поруки).

У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`зання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і п. 2.2 договору поруки надіслав ОСОБА_4 13.03.2009 року вимогу про повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів (а. с. 54-55).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб`єктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно кредитного договору та графіку погашення кредиту, вбачається, що кредит в сумі 100 000 доларів США наданий 26.12.2007 року позичальнику ОСОБА_3 на придбання квартири АДРЕСА_1 строком до 26.12.2028 року, тобто на 252 місяці (21 рік).

Відповідно умов договору вбачається, що боржник прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та виплачувати проценти щомісячними ануїтентними платежами по 1 120 доларів США протягом всього строку, на який було видано кредит - до 28.12.2028 року.

Останній ануїтентний платіж в сумі 200 доларів США здійснений 28.01.2009 року ( т. 2 а. с. 78).

З вимогою про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами, Банк звернувся до поручителя 13.03.2009 року. Строк який надавався для добровільного повернення кредиту та сплати процентів за фактичне користування кредитом сплив 23.04.2009 року. До суду з позовом до боржника і поручителя Банк звернувся 24.07.2009 року.

Отже, звернення Банку до суду відбулося у 6-ти місячний строк з часу зміни строку договору (23.04.2009 року).

Кредитним договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит та проценти шляхом сплати загальних ануїтентних платежів, які сплачуються щомісяця рівними частинами і до вказаного платежу входить і повернення укредиту і оплата процентів за користування кредитом, а тому саме з часу несплати кожного з платежів починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя, проте дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову до поручителя повністю, не звернувши, при цьому, уваги на те, що шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, яка є обов`язковою для всіх судів України.

Таким чином, оскільки останній ануїтентний платіж здійснений 28.01.2009 року, а до суду з позовом до поручителя Банк звернувся 24.07.2009 року, тобто до спливу 6-ти місячного строку, то в розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України, відсутні підстави для набуття висновку про припинення поруки у зв`язку зі спливом шестимісячного строку.

Враховуючи встановлені у справі обставини та зібрані докази надання Банком щодо отримання позичальником ОСОБА_3 грошових коштів за кредитним договором від 26.12.2007 року і не виконання ним у повному обсязі зобов'язань з повернення кредитних коштів і не доведеність обставин, на які посилаються у зустрічному позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зокрема щодо отримання ОСОБА_3 грошових коштів без достатніх правових підстав і що Банк не видав грошові кошти ОСОБА_3 в сумі 100 000 доларів США, як це передбачено кредитним договором від 26.12.2007 року, судова колегія вважає, що факт видачі банком ОСОБА_3 грошових коштів за кредитним договором узгоджується із встановленими апеляційним судом обставинами та відповідачами не спростований.

Викладені позивачем обставини щодо порушення боржником графіку повернення кредиту і сплати процентів і існування простроченої заборгованості за вказаними ануїтентними платежами у розрізі погодженого графіку платежів є доведеними.

Тому апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в той час як є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк».

Задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк» частково, судова колегія звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Апеляційним судом встановлена наявність у ПАТ «УкрСиббанк» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Тому можливість стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-145 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

При таких обставинах солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в іноземній валюті в частині тіла кредиту та процентів за його користування є юридично обгрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

В засіданні судової колегії представником відповідача ОСОБА_3 заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи без зазначення питань, які необхідно дослідити експертові та без документально підтверджених доводів про неправильність розрахунку заборгованості.

Справа розглядається з липня 2009 року, тобто майже 8 років, що перевищує розумний строк її розгляду.

Причину не подання такого клопотання в суді першої інстанції представник пояснив тим, що такі питання тоді у відповідачів не виникали і що він не здійснював представництво по даній справі при її розгляді в районному суді.

Судова колегія зазначає, що будь-яких підстав вважати, що районний суд неправомірно відмовив ОСОБА_3 та/або ОСОБА_4 у дослідженні доказів щодо правильності обчислення розрахунку заборгованості за кредитним договором, не має.

В заявленому клопотанні в суді апеляційній інстанції представник ОСОБА_3 не обґрунтував поважність причин не подання цих доказів суду першої інстанції. За наявністю не згоди з правильністю розрахунку кредитної заборгованості, відсутність необхідності її спростування лише з тих підстав, що відповідачі заперечували сам факт отримання кредиту не є поважною причиною неподання доказів про неправильність розрахунку заборгованості за кредитом в суді першої інстанції. Отже, у суду апеляційної інстанції враховуючи наведені обставини, немає процесуальних підстав підстав для застосування ч. 2 ст. 303 ЦПК України та призначення судової експертизи перевірки правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Крім того, будь-яких обґрунтованих доводів, які б заслуговували на увагу і ставили під сумнів правильність виконаного розрахунку крім лише самого припущення такої неправильності, зокрема не врахування Банком платежів сплачених боржником, представником відповідача ОСОБА_3 та самим ОСОБА_3 не надано, в той час як сам Банк дані платежі визнає і їх достовірність не заперечує, зазначаючи про їх врахування.

Оцінюючи вказані обставини,в судовому засіданні 25.05.2017 року судова колегія у клопотанні представника ОСОБА_3 про призначення судової експертизи перевірки правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором відмовила.

За пунктами 1.2.2 та 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредиту повному обсязі відповідно затвердженого графіку та щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної у пункті 1.3.1 цього договору протягом перших 30 календарних днів та нового розміру процентної ставки, що переглядається за договором щомісячно після спливу 30 днів, що рахуються з дати видачі кредиту.

За п 8.1. кредитного договору за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених договором в тому числі тілу кредиту та процентів за користування кредитними коштами, , Банк може право додатково вимагати від позичальника сплатити пеню, зокрема, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ до гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена в іноземній валюті. Також Банк на прострочену суму боргу нараховує підвищені проценти в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 6,7%, яке починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу.

Таким чином, згідно з указаним кредитним договором заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом підлягають поверненню у доларах США, а пеня у національній валюті України (гривні).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по пені Банк здійснив його в доларах США з наростаючим підсумком з визначенням еквіваленту у гривнях по курсу НБУ на день розрахунку заборгованості.

Проте такий розрахунок не відповідає умовам нарахування пені, що передбачені умовами кредитного договору від 26.12.2007 року. Зокрема вказаним кредитним договором передбачено обчислення пені за офіційним обмінним курсом НБУ до гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

На виконання вимог ч. 4 ст.10 ЦПК України довела до відома представника ПАТ «Дельта Банк» для подальшого повідомленням ним керівництва ПАТ «Дельта Банк» та роз'яснила про необхідність приведення розрахунку заборгованості по пені за договором в частині пені за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредита та процентам за користування кредитними коштами у відповідність до порядку розрахунку пені, передбаченому кредитним договором № 0 від 26.12.2007 року та правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, оскільки це має значення для всебічного та об'єктивного розгляду апеляційної скарги і правильного вирішення справи.

Проте представник ПАТ «Дельта Банк» повідомив, що керівництво банку не вважає за можливе перераховувати пеню, оскільки її розрахунок був здійснений ПАТ «УкрСиббанк» за період,що передував відступленню прав за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк».

Враховуючи наведене, відсутні підстави для стягнення пені за наведеним розрахунком. Разом з тим, враховуючи, що апеляційний суд виконав вимоги ч. 4 ст.10 ЦПК України щодо роз`яcнення позивачеві про правові наслідки не приведення розрахунку заборгованості по пені за тілом кредиту та по пені за процентами за користування кредитом, а позивач не скористався своїми процесуальними правами щодо приведення розрахунку за пенею у відповідність до умов кредитного договору, відсутні підстави для задоволення заявлених вимог в цій частині.

Мотивування ПАТ «Дельта Банк» про неспроможність здійснити перерахунок у зв'язку з тим, що пеня нарахована за період до відступлення на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором, не можуть бути взятими до уваги, оскільки ПАТ «Дельта Банк» допущений до участі у справі, які процесуальний правонаступник ПАТ «УкрСиббанк» і тому має всі права позивача в тому числі приведення розрахунку заборгованості за пенею до відповідності з кредитним договором, право вимоги за яким належить позивачу.

Отже вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту та процентами за користуванням кредитними коштами в іноземній валюті з стягненням еквіваленту у відповідності до розрахунку заборгованості доданного до позовної заяви підлягає задоволенню, а саме загальна заборгованість в сумі 107110,86 доларів США, що за курсом НБУ на час здійснення розрахунку становить 818080 грн. 62 коп., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 99091,12 доларів США, що складає за курсом НБУ - 756 828 грн. 25 коп.; суми заборгованості за процентами за користування кредитом 8019,74 доларів США, що складає за курсом НБУ -61 252,37 коп. В решті частині вимог основного позову слід відмовити.

Вимоги зустрічного позову про припинення договору споживчого кредиту, договору поруки, іпотечного договору, скасування записів в державних реєстрах, стягнення коштів сплачених банку без достатньої правової допомоги та визнання коштів отриманих від банку такими, що отримані без достатньої правової допомоги безпідставні, оскільки спростовуються встановленими у справі обставинами та не підтверджені відповідними доказами.

Крім того, припинення договору з підстав неотримання коштів не засновані на умовах кредитного договору, і не відповідають нормам ЦК України. Підстави припинення зобов'язання передбачені главою 50 ЦК України, зокрема: припинення зобов'язання виконанням; припинення зобов'язання переданням відступного; припинення зобов'язання зарахуванням; припинення зобов'язання за домовленістю сторін (новація),припинення зобов'язання прощенням боргу; припинення зобов'язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі; припинення зобов'язання неможливістю його виконання; припинення зобов'язання смертю фізичної особи; припинення зобов'язання ліквідацією юридичної особи тощо.

ЦК України передбачені підстави визнання договору недійсним та підстави для розірвання договору. Додатково такі підстави можуть встановлюватися самим договором. Зокрема коли договором передбачені скасувальні обставини.

Однак такі умови не передбачені договором № 0 від 26.12.2007 року.

Вимоги про визнання договору недійсним або про розірвання кредитного договору не заявлялися.

Оскільки встановлено,що Банк виконав умови кредитного догвоору та видав позичальнику грошові кошти, а позичальник належним чином у передбаченому розмірі та у встановлений строк кредит не повернув, Банк в порядку передбаченому розділом 12 кредитного договору скористався своїм правом на дострокове стягнення кредиту.

При таких обставинах немає підстав для задоволення вимог зустрічного позову та визнання кредитного договору припиненням з підстав невидачі Банком грошових коштів за кредитним договором у валюті платежу, визнання отриманих ОСОБА_3 від банку грошових коштів в сумі 505 000 грн. такими,що отримані без достатніх правових підстав із зобов'язанням ОСОБА_3 повернути їх банку, визнання сплачених банку ОСОБА_3 грошових коштів на погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 10280 доларів США такими, що були сплачені без достатніх правових підстав із зобов'язанням банку повернути їх ОСОБА_3, визнання у зв`язку з припиненням кредитного договору припиненими забезпечувальних договорів - договору поруки та іпотечного договору, скасування записів у Державному реєстрі іпотеки та у Державному реєстрі обтяжень.

Таким чином, апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом у відповідності до розрахунку заборгованості доданого до позову.Разом з тим у вимогах про стягнення пені за наданим розрахунком слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог. в задоволенні зустрічного позову про припинення договору споживчого кредиту, договору поруки, іпотечного договору, скасування записів в державних реєстрах, стягнення коштів сплачених банку без достатньої правової допомоги та визнання коштів отриманих від банку такими, що отримані без достатньої правової допомоги слід відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю заявлених вимог.

У відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, розподіл судових витрат підлягає зміні.

Судом апеляційної інстанції при ухваленні нового рішення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно

Тому судові витрати у рівних частках підлягають відшкодуванню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 99 % від суми судового збору сплаченого позивачем в першій та апеляційній інстанціях в загальній сумі 9129 грн. в тому числі 1700 грн.+252 грн. ІТЗ + 7177 грн. 20 коп., що становить 9038 грн. (9129,2*99%), тобто по 4519 грн. з кожного.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Золотоверх Марини Сергіївни - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 липня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»-задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_11 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 26.12.2007 року в сумі 107110,86 доларів США, що за курсом НБУ на час здійснення розрахунку становить 818080 грн. 62 коп., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 99091,12 доларів США, що складає за курсом НБУ - 756 828 грн. 25 коп.; суми заборгованості за процентами за користування кредитом 8019,74 доларів США, що складає за курсом НБУ - 61 252,37 коп.

В решті вимог Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічногоа кціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення договору споживчого кредиту, договору поруки, іпотечного договору, скасування записів в державних реєстрах, стягнення коштів, визнання коштів отриманих без достатнньої правової допомоги - відмовити.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" судові витрати в сумі 9038 грн., тобто по 4519 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

Л.А. Гірняк