Справа № 146/747/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"06" жовтня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

7 червня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком та земельною ділянкою, розташованих в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області по вул. Урожайній, 21 шляхом зобовязання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 припинити діяльність по утриманню пасіки на земельній ділянці, розташованій в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області по вул. Урожайній, 17, належній ОСОБА_4, як таку, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу, а також стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.

На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 11 січня 1989 року Олександрівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області, та свідоцтва про одруження, виданого 15 листопада 1970 року Олександрівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області, позивач ОСОБА_3 є співвласником житлового будинку, розташованого по вул.. Урожайній, 21 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, та, відповідно, користувачем земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок.

По сусідству із позивачем проживає відповідач ОСОБА_4, а саме в будинку № 17 в с.Олександрівка, який розмістив на своїй земельній ділянці пасіку жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_5 із 60 бджолосімей.

Позивач вказує, що з тих пір вона не може вий ти на подвір?я та земельну та город без захисного одягу, який і не завжди захищає від укусів бджіл, відповідно, вона не може вільно користуватися належними їй житловим будинком та земельною ділянкою

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_2 подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на наступне.

ОСОБА_4, на земельній ділянці якого розміщена пасіка ОСОБА_5, не є сусідом ОСОБА_3, оскільки вони проживають через одне домогосподарство.

Позивач ОСОБА_3 не надає та не наводить жодного доказу того, що вона не в змозі вийти на подвіря та земельну ділянку без захисного одягу, не може вільно користуватися належними їй житловим будинком та земельною ділянкою.

Твердження позивача, що дії відповідачів є протиправними, порушують норми Закону України «Про бджільництво», є надуманими і не відповідають дійсності, оскільки ще в червні 2016 року ОСОБА_5 отримав ветеринарно-санітарний паспорт пасіки № 4, розташованої по вул.. Урожайній, 7 в с.Олександрівка Томашпільського району, згідно характеристики пасіки-дана пасіка розміщена на земельній ділянці, яка належить жителю с.Олександрівка вул.Урожайна, 17 ОСОБА_4, на благополучній щодо заразних хвороб бджіл, територія пасіки огороджена, з двох сторін пасіка обсаджена плодовими деревами, площа пасіки-400 кв.м., де розміщено 65 вуликів, в яких перебуває 40 бджолиних сімей, вулики пофарбовані, встановлені на підставках висотою 30-40 см. Ветеринарно-санітарний стан пасіки задовільний. Пасіка благополучна щодо гостроінфекційних та інвазійних хвороб бджіл

Порушень ст.ст. 12-13 ЗУ «Про бджільництво» відповідачами не допущено, а рішення № 156 20 сесії Олександрівської сільської ради від 13 квітня 2017 року носить рекомендаційний характер і не зобовязує відповідачів до вчинення жодних дій на користь позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросили позов задовольнити, пояснюючи, що через розміщену ОСОБА_5 на земельній ділянці ОСОБА_4 пасіку позивач ОСОБА_3 не може спокійно вийти на власне подвіря та присадибну ділянку, не може належним чином користуватися своєю земельною ділянкою. Окрім того, пасіка призводить до знищення птиці позивача, оскільки бджоли своїми укусами знижують качки, індики, кури позивача. Вважають, що утримання пасіки не тільки створює незручності в догляді земельною ділянкою, але і загрожує здоровю позивача та її чоловіка, які після укусів бджіл почувають себе погано, а також може призвести до шкідливого впливу, який полягає саме у знищенні бджолами домашньої птиці.

Також доповнили, що чоловік позивача перехворів на інсульт і укуси бджіл ОСОБА_5 можуть погіршити стан його здоровя. Крім цього, пасіка огороджена сіткою, а не суцільною огорожею.

Позивачка пояснювала також, що пасіки тримають і інші жителі села, в тому числі і її сусід, однак в нього вуликів мало, тому вважає, що в неї на подвірї літають бджоли саме ОСОБА_5, так як в останнього їх дуже багато.

Представник позивача ОСОБА_1 доповнив також, що відповідачами при розміщенні і утриманні пасіки, крім вищезазначеного, порушені вимоги ст.103 Земельного кодексу України, Закону України «Про бджільництво та Інструкції про утриманні пасіки.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав взагалі, попросив відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає їх надуманими. Пояснив, що позивач сама привела до нього ОСОБА_5 і попросила йому не відмовити, а саме щодо розміщення на його присадибній ділянці вуликів. Бджоли літали і до того, як ОСОБА_5 розмістив свою пасіку, оскільки в селі Олександрівка пасіки тримають і інші люди.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, попросив відмовити у задоволенні позову, вважає їх безпідставними. Пояснив, що всі належні документи на утримання пасіки в нього є. Породи його бджіл всі однакові. Крім цього, в селі більше десяти інших пасік, де разом набагато більше бджіл, ніж у нього.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти задоволення позову та пояснили наступне.

Пасіка ОСОБА_6, що розміщена на земельній ділянці ОСОБА_4, повністю відповідає вимогам та нормам Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл. Згідно ЦК України бджоли не відносяться до джерела підвищеної небезпеки. Вини відповідачів у порушенні прав позивача немає, так як відповідачами дотримані всі вимоги щодо утримання бджіл на присадибній ділянці, передбачені ч. 1 ст. 15, ч. 2 с. 12 Закону України «Про бджільництво» і п. 1.3. «Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєння бджіл». Зокрема: територія пасіки огорожена огорожею висотою понад 2,5 м і плодовими деревами; пасіка знаходиться на присадибній земельній ділянці ОСОБА_4, кількість бджолиних сімей не обмежується діючим законодавством, що можуть утримуватися фізичними особами; відповідач має ветеринарно-санітарний паспорт пасіки, який засвідчує, що бджоли не становлять небезпеку для життя та здоров'я. Пасіка розташована через одне домогосподарство від житла позивача і складається з 65 вуликів 40 сімей, значна відстань від пасіки до житла позивача перешкоджає перельоту бджіл на ділянку позивача. Алергічну реакцію можуть викликати інші фактори, а не укуси бджіл відповідачів, тому твердження про те, що саме бджоли відповідачів є збудниками алергічної реакції у позивача та її чоловіка - є безпідставні. Отже, вимоги позивача ОСОБА_3 про те, що відповідачі створили небезпеку, яка загрожує її здоров'ю шляхом розміщення пасіки на межі з земельною ділянкою є безпідставні.

Окрім того, в с.Олександрівка Томашпільського району, бджолосімї є і в інших жителів, і бджоли літали на земельній ділянці позивача і до того, як ОСОБА_6 розмістив свою пасіку, тому не можливо стверджувати, що на даний час бджоли, які літають на те території позивача, належать саме ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме її будинок розташований навпроти пасіки ОСОБА_5

В 2013 році відповідач ОСОБА_5 розмістив свою пасіку і з того часу її життя стало нестерпним: на подвірї постійно багато бджіл, які кусають її інших людей, гине птиця. До цього часу таких проблем не було. Раніше вона також утримувала шість бджолосімей, однак після того, як ОСОБА_5 розмістив свою пасіку, його бджоли вибили бджоли її. По сусідству з ними дійсно тримає вулики інший сусід, однак у нього бджіл набагато менше, ніж у відповідача. Окрім того, бджоли у ОСОБА_5 не регіональні і не районовані.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працює начальником Томашпільського управління Головного управління держпродрайспоживслужби у Вінницькій області. Так, реєстрація пасіки проводилася відповідно до порядку її реєстрації.

В 2016 році відповідачем була подана заява для отримання санітарного паспорту. При обстеженні земельної ділянки було встановлено, що площа земельної ділянки 400 кв.м., розміщено 60 вуликів 40 бджолосімей. Два рази відбиралися зразки, які відправлялися на лабораторне дослідження. Порушень з боку утримання бджіл працівниками Томашпільського управління Головного управління держпродрайспоживслужби у Вінницькій області встановлено не було.

Свідок ОСОБА_8 надав до суду письмове пояснення, які підтримав, згідно якого реєстрація пасіки гр..ОСОБА_5 проводилася відповідно до Порядку реєстрації пасік. 2 червня 2016 року ОСОБА_5 подав письмову заяву в управління Держпродспоживслужби в Томашпільському районі щодо проведення епізоотичного обстеження пасіки по вул.. Урожайній, 17 в с.Олександрівка для отримання ветеринарно-санітарного паспорта на пасіку. Дану заяву було розглянуто та видано наказ та посвідчення на перевірку. 3 червня 2016 року проведено обстеження пасіки, відібрано чотири проби підмору бджіл та направлено до Ямпільської МДЛВМ для лабораторного дослідження. На основі акту епізоотичного обстеження пасіки, лабораторних досліджень проб підмору бджіл гр..ОСОБА_5 було видано ветеринарно-санітарний паспорт на пасіку від 13 червня 2016 року за № 4 (а.с.72).

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працює лікарем ветеринарної медицини. Зазначила, що вона проводила обстеження пасіки ОСОБА_5, яке потрібно було для видачі санітарного паспорту. Згідно складеного акту на той час на земельній ділянці 400 кв.м. було 65 вуликів 40 бджолосімей. Пасіка була належним чином огороджена, як це видно з представлених їй в судовому засіданні фотознімків, тобто мала висоту понад 2,5 м, і обсаджена плодовими деревами, Згідно вимог для утримання пасіки та інструкції, може бути обсаджена і огороджена лише з двох сторін. Санітарний паспорт був виданий, оскільки ніяких порушень щодо розміщення та утримання пасіки виявлено не було, хвороб ніяких також виявлено не було.

Щодо вимог Інструкції від 30.01.2001 р. №9 , згідно якої при визначенні розміру площі під пасіку розраховують, що на одну надану бджолину сім'ю потрібно 30-35 м2, залежно від способу розміщення бджіл, пояснила, що дана площа необхідна лише запобігання хвороб бджіл.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що з того часу, як на земельній ділянці ОСОБА_5 зявилася пасіка, у неї на подвірї постійно багато бджіл, які її кусають, а у неї на бджіл алергія.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному зясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

А за змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 121 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у їх прийнятті.

Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані із порушенням порядку, встановленого законом.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи ( ст. 64 ч. 1 ЦПК України ).

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Згідно положень ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння.

Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику с правах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, суд має виходити із такого:

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Судом встановлено наступне.

Згідно довідки в.о.сільського голови Олександрівської сільської ради № 31 від 12 червня 2017 року, в домогосподарстві ОСОБА_4 по вул.Урожайній, 17 дійсно зареєстрована пасіка (а.с.27).

13 червня 2016 року ОСОБА_5 було видано ветеринарно-санітарний паспорт пасіки, згідно якого епізоотичний стан пасіки задовільний, лабораторні дослідження на стан хвороби бджіл проведено (а.с.24-25).

Вказані обставини підтверджуються поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р., гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно визначається, як право на власність.

Відповідно до ст.. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів сімї.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст.103, ст.104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоровя людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Законом України «Про бджільництво» №1492 від 22 лютого 2000 року передбачено, що право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Зайняття бджільництвом здійснюється без окремого дозволу органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (ст. 11 Закону від 22.02.2000 року №1492).

Фізична особа з метою зайняття бджільництвом формує пасіку з бджолиних сімей, яка може мати підсобне приміщення, інвентар і обладнання та розміщується на відповідній земельній ділянці. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами не обмежується (ст. 12 Закону №1492 від 22.02.2000 року).

З метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів на кожну пасіку видається ветеринарно-санітарний паспорт. Пасіка підлягає реєстрації за місцем проживання фізичної особи або за місцем знаходження юридичної особи, яка займається бджільництвом у місцевих державних адміністраціях або сільських, селищних, міських радах у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань аграрної політики. (ст. 13 Закону №1492 від 22.02.2000 року)

Пасіки розміщують фізичні особи на земельних ділянках, які належить їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарно-санітарних правил. Розміщення пасік на земельних ділянках інших власників або користувачів здійснюється за їх згодою (ст. 15 Закону №1492 від 22.02.2000 року)

На даний час є чинною «Інструкція щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєння бджіл», яка затверджена наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини 30.01.2001 р. №9 та зареєстрована в міністерстві юстиції України 12.02.2001 р. за №131/5322, яка визначає вимоги до розміщення й облаштування пасік (далі Інструкція від 30.01.2001 р. №9).

Згідно п. 1.2 Інструкції від 30.01.2001 р. №9 пасіки розміщують у благополучній щодо заразних хвороб бджіл місцевості, у сухих, освітлених сонцем, захищених від вітрів місцях, на відстані не ближче 500 м від шосейних доріг і залізниць, пилорам, високовольтних ліній електропередач, не менше 1 км від тваринницьких і птахівницьких будівель і 5 км від воскопереробних заводів, підприємства кондитерської і хімічної промисловості, аеродромів, військових полігонів, радіолокаційних, радіо- і телетрансляційних станцій та інших джерел мікрохвильового випромінювання. Відстань від товарної пасіки до репродуктивної і карантинної повинна бути не менше 7 км.

Згідно п.1.3 Інструкції від 30.01.2001 р. №9 територію стаціонарної пасіки огороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади. При визначенні розміру площі під пасіку розраховують, що на одну надану бджолину сім'ю потрібно 30-35 м2, залежно від способу розміщення бджіл.

При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір'ї) огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення льоту бджіл.

Згідно довідки в.о.сільського голови Олександрівської сільської ради № 35 від 19 червня 2017 року, ОСОБА_4 проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, через одне домогосподарство від ОСОБА_3, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, суміжне домогосподарство вул.. Урожайна, 19 (а.с.26).

Згідно довідки в.о.сільського голови Олександрівської сільської ради № 80 від 7 липня 2017 року, ОСОБА_3 дійсно зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 з дня народження по даний час (а.с.54).

В квітні 2017 року жителі с.Олександрівка подавали лист-прохання до Олександрівської сільської ради, в якому просили не надавати погодження ОСОБА_11 на розміщення пасіки або відмінити таке погодження, оскільки люди почали хворіти через укуси бджіл, які, окрім того, і вибивають домашню птицю (а.с.8).

На даний лист Олександрівська сільська рада відреагувала на 20 сесії 7 скликання та винесла рішення № 156 від 13 квітня 2017 року, яким рекомендувала гр..ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знайти інше місце для розташування бджолосімей (а.с.9).

Однак, суд не може прийняти зазначене рішення Олександрівської сільської ради як доказ, оскільки воно носить формально рекомендаційний характер, тобто не зобовязує відповідачів до вчинення будь-яких дій.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження, ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_12 (а.с.67).

Згідно довідки головного лікаря Тульчинської станції екстреної медичної допомоги філії КУ «ТМО «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 12 липня 2017 року, 11 липня 2017 року поступив виклик від ОСОБА_13 про необхідність надання медичної допомоги ОСОБА_14 в звязку з укусами бджіл. Встановлено діагноз: інсектна алергія, гетералізована алергічна реакція середнього ступеню важкості (а.с.55).

Згідно виписки із амбулаторної картки ОСОБА_12 вбачається, що останній звертався за допомогою в звязку з гіпертонічною хворобою (а.с.58).

Згідно зі ст. 282 ЦК України фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров'ю.

Згідно зі ст. 1163 ЦК України фізична особа, життю, здоров'ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює.

Таким чином, підставою виникнення зобов'язань є факт створення загрози цивільним правам та інтересам інших осіб. Загроза може бути створена як діями, так і бездіяльністю іншої особи. Бездіяльність має правове значення у випадках, коли боржником не виконуються обов'язки створення безпечних умов, покладені на нього законом.

Діючим законодавством, зокрема земельним Кодексом України, Законом України «Про бджільництво», «Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєння бджіл», Законом України «Про ветеринарну медицину», наказом №182/82 Міністерства аграрної політики України, Української академії аграрних наук, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.10.2000 р. за №736/4957 «Про затвердження нормативно-правових актів з питань розвитку бджільництва», яким затверджені такі документи - План народного районування бджіл; Порядок видачі ветеринарно-санітарного паспорта пасіки; Порядок реєстрації пасік; Правила ввезення в Україну та вивезення за її межі бджіл і продуктів бджільництва - не передбачено, на якій відстані повинні бути розміщені пасіки на присадибних земельних ділянках від суміжних земельних ділянок та житлової забудови та прирівняних до неї об'єктів, тобто на законодавчому рівні на визначений розмір санітарно-захисної зони в метрах.

У своїх позовних вимог позивач просить усунути перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідачів припинити діяльність по утриманню пасіки, як таку, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу, однак факт створення загрози цивільним правам та інтересам позивача зі сторони відповідачів суду не доведено.

Ст. 28 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоровя» розяснює, що з метою забезпечення сприятливих для здоров'я умов праці, навчання, побуту та відпочинку, високого рівня працездатності, профілактики травматизму і професійних захворювань, отруєнь та відвернення іншої можливої шкоди для здоров'я встановлюються єдині санітарно-гігієнічні вимоги до організації виробничих та інших процесів, пов'язаних з діяльністю людей, а також до якості машин, обладнання, будівель, споживчих товарів та інших об'єктів, які можуть мати шкідливий вплив на здоров'я. Всі державні стандарти, технічні умови і промислові зразки обов'язково погоджуються з органами охорони здоров'я в порядку, встановленому законодавством.

Власники і керівники підприємств, установ і організацій зобов'язані забезпечити в їх діяльності виконання правил техніки безпеки, виробничої санітарії та інших вимог щодо охорони праці, передбачених законодавством про працю, не допускати шкідливого впливу на здоров'я людей та навколишнє середовище.

Тобто, діяльність по утриманню пасіки взагалі не можна вважати такою, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу.

Окрім того, галузь бджільництва України є важливою складовою економіки держави, що визначає обсяги, пропозиції та вартість основних видів продовольства для населення країни. Бджільництво є базою та джерелом сталого розвитку для ряду галузей, зокрема, галузі рослинництва, фармацевтичної, харчової та інших (Програма розвитку галузі бджільництва України на період 2016- 2020 рр.-Міністерство аграрної політики та продовольства України).

Бджоли є корисними комахами. Вони запилюють рослини, завдяки чому на столі у нас присутні ягоди, овочі і фрукти. Існує цілий напрям народної медицини апітерапія, з допомогою якої піддаються лікуванню захворювання. Однак, у людей, схильних до алергії, може виникати сильна реакція на бджолину отруту.

Як було встановлено в судовому засіданні, позивач зверталася до лікарні про необхідність надання медичної допомоги ОСОБА_14 в звязку з укусами бджіл, однак стороною позивача не доведено, що укуси були нанесені саме бджолами ОСОБА_5, оскільки, як пояснили сторони і свідки, в с.Олександрівка не лише відповідач займається бджільництвом.

Посилання сторони позивача на додаток № 5 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України № 173 від 19 червня 1996 року, щодо встановлення санітарно-захисної зони 300 м від пасіки до житлової забудови суд не бере до уваги, так як вимоги цього нормативного акту стосуються виключно сільськогосподарських підприємств та прирівняних до них обєктів, а щодо індивідуальної пасіки ОСОБА_5 не поширюється

Норми «Порядку видачі ветеринарно-санітарного паспорта пасіки» та «Порядку реєстрації пасік», затверджених спільним наказом Міністерства аграрної політики України та Української академії агараних наук від 20 вересня 2000 року № 184/82 не містять обмежень у відстані розміщення пасіки від жилих будівель та заборони її розташування на присадибних ділянках.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи, що у судовому засіданні зібраними по справі доказами не встановлено, що у позивача гине домашня птиця внаслідок укусів бджіл, які належать ОСОБА_5, а також те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 створили внаслідок зайняття бджільництвом (утримання та розведення бджіл) небезпеку, яка загрожує життю та здоров'ю позивача ОСОБА_3 та її чоловіка, стороною позивача не доведено, що чоловіку позивача укуси були нанесені саме бджолами ОСОБА_5, оскільки в с.Олександрівка не лише останній займається бджільництвом, крім того, він не є стороною у даній справі, як особа, права якої порушені, натомість, судом встановлено, визнано та підтверджено сторонами та свідками, що територія пасіки ОСОБА_5 огорожена огорожею, а саме сіткою висотою понад 2,5 м, що також підтверджується фото доказами, обсаджена плодовими деревами; відповідач має ветеринарно-санітарний паспорт пасіки, який засвідчує, що бджоли не становлять небезпеку для життя та здоров'я, пасіка розташована через одне домогосподарство від житла позивача і складається з 65 вуликів 40 сімей, тобто, відповідач ОСОБА_5, займаючись бджільництвом, не порушує чинне законодавство, яке регулює відносини щодо розведення, використання та охорони бджіл; заготівлі та переробки продуктів бджільництва, а тому суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки в судом вирішено відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3Г, відповідно судові витрати залишаються за нею ж.

Відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було подано до суду квитанцію № 27/06 від 27 червня 2017 року про оплату юридичних послуг в розмірі 6400 грн (а.с.19).

Відповідно до частини 2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу встановлені постановою КМ України від 27.04.2006р. № 590.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року встановлено в розмірі 1600,00 гривень.

Також відповідачами надано суду укладені угоди з адвокатом ОСОБА_2 (а.с.17, 18) та додаток № 1 до угод про надання правової допомоги від 20 червня 2017 року, з якої вбачається, що замовники за домовленістю з виконавцем заплатили останньому гонорар в розмірі 6400,00 грн, відповідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», з яких 640,00 грн-усна консультація замовників з правових питань (1 год), 1920,00 грн-ознайомлення та вивчення правової бази та судової практики (3 год), 2560,00 грн-підготовка та подання до суду заперечення в цивільній справі (4 год), 1280,00 грн-представництво інтересів замовників у Томашпільському районному суді при розгляді цивільної справи (2 год) (а.с.35).

Оскільки позивачу було відмовлено в задоволенні її позову, то витрати на правову допомогу підлягають до стягнення з позивача на користь відповідачів, а тому, враховуючи вимоги ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачів понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6400,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 41, 47, 55, 92, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 270, 282, 317, 319, 383, 391, 396, 1163 ЦК України, Закону України "Про бджільництво", "Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл", керуючись ст.ст. 1,3, 4, 10, 11, 15, 27, 57, 60, 61, 88, 121, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 103, 104, 152 ЗК України-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в розмірі 6400 грн (шість тисяч чотириста гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текс рішення виготовлено 11 жовтня 2017 року.

Суддя: ОСОБА_15