Справа № 507/914/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Любашівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Дармакуки Т.П.,

при секретарі Копищик М.С.,

із участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка цивільну справу за позовом товариства із обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов»язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків і упущеної вигоди

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства із обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» про визнання договору оренди землі недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство із обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» (далі ТОВ ВНФ «Зеленогірське») звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.12.2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі строком на 10 років, він є орендарем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,01 га, розташованої на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області, масив 18, ділянка № 315, власником якої є відповідач по справі ОСОБА_3 Договір оренди від 15.12.2010 року зареєстрований 08.02.2012 року у відділі Держкомзему у Любашівському районі.

Посилаючись на те, що в жовтні 2015 р. ОСОБА_3 в порушення умов договору оренди землі, самовільно зайняла зазначену земельну ділянку, позивач просив зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом надання доступу для ї обробітку посіву та збору врожаю та зобов»язати відповідача виконувати умови договору оренди землі від 15.12.2010 р. та стягнути з неї в рахунок відшкодування матеріальних збитків 4 440,98 грн., упущеної вигоди - 40831,98 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ ВНФ «Зеленогірське» ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та подала зустрічний позов до ТОВ ВНФ «Зеленогірське» про визнання договору оренди землі від 15 грудня 2010 року недійсним, обґрунтовуючи тим, що вона договір не підписувала.

Представник відповідача в судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 просив в задоволенні позову ТОВ ВНФ «Зеленогірське» відмовити, а зустрічний позов задовольнити, вказуючи на те, що ОСОБА_3 договір оренди із ТОВ ВНФ «Зеленогірське» не підписувала, що підтверджується висновком експерта, а тому вона правомірно самостійно обробляє свою земельну ділянку.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ТОВ ВНФ «Зеленогірське» не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 слід задовільнити, виходячи із слідуючого.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки площею 2.01 гектарів у межах згідно планом, яка розташована на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер № :01:004:0032, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку /а.с.21/.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що у відділі Держкомзему у Любашівському районі зареєстровано договір оренди землі від 15 грудня 2010 р., який укладений між ОСОБА_3 та ТОВ ВНФ «Зеленогірське», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 08 лютого 2012 року за № 00366 /а.с.18-20/.

З умов зазначеного договору вбачається, що ОСОБА_3 надала, а ТОВ ВНФ «Зеленогірське» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Гвоздавської сільської ради площею 2,01 га, строком на 10 років.

Правовідносини, що виникли між сторонами справи регулюються нормами цивільного права та вимогам ЗУ «Про оренду землі».

Відповідно до ст.13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди укладається у письмовій формі.

За змістом ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3, 4 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В той же час, відповідно до висновку експертів № 2647/2648/17-21 від 09.06.2017 р. підпис від імені ОСОБА_3 у договорі оренди землі від 15 грудня 2010 р., а також акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 15 грудня 2010 р. виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою /а.с.146149/.

З наведеного вбачається, що Договір оренди землі від 15 грудня 2010 року не відповідає внутрішній волі позивача, нею не був підписаний, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Посилання представника ТОВ ВНФ «Зеленогірське» на визнання ОСОБА_3 договору оренди землі шляхом отримання орендної плати у натуральній формі, як на підставу для відмови у задоволенні зустрічного позову, суд не приймає до уваги виходячи із наступного.

Частина 2 ст.218 ЦК України визначає, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладено усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

По даній справі встановлено, що письмова форма договору існує, але цей договір не підписувався власником земельної ділянки, і ТОФ ВНФ «Зеленогірське» не зверталося до суду із позовом до ОСОБА_3 з вимогою про визнання спірного договору дійсними з підстав, вказаних в ч.2 ст.218 ЦК України.

Відповідачем за зустрічним позовом під час розгляду справи заявлено про застосування строків позовної давності(а.с.28-31).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки( ст.257ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач за зустрічним позовом вказував, про те, що договір оренди укладено 15.12.2010 р., ОСОБА_3 кожен рік отримувала орендну плату, тому вона звернулася до суду із пропуском строку позовної давності.

Проте , суд не погоджується з доводами відповідача про сплив строку позовної давності, оскільки відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В судовому засіданні встановлено, що позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, після отримання листа від керівництва ТОВ ВНФ «Зеленогірське» від 20.01.2015 р. /а.с.25/.

Посилання представника ТОВ ВНФ «Зеленогірське» на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки ОСОБА_3 отримувала орендну плату за користування землею, є таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

За таких обставин, зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а позовні вимоги ТОВ ВНФ «Зеленогірське» в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Як на підставу свої вимог, позивач ТОВ ВНФ «Зеленогірське» вказував, що між сторонами укладено договір оренди землі від 15.10.2010 року , в порушення якого ОСОБА_3 самовільно зайняла земельну ділянку, чим спричинила позивачу матеріальні збитки.

Проте, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутні договірні відносини, так як договір від 15.12.2010 р. є недійсним.

Стаття 41 Конституції України, ст.319 Цивільного кодексу України гарантують право власника на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на зазначене, ОСОБА_3 правомірно користується своєю земельною ділянкою, договірні відносини між сторонами відсутні, а тому вимоги ТОВ ВНФ «Зеленогірське» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов»язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків і упущеної вигоди не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивач за зустрічним позовом понесла витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1000 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., витрати пов»язані із проведенням експертизи в розмірі 2476 грн., що підтверджується квитанціями, на загальну суму 4027 грн. 20 коп. , які в силу ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом ТОВ ВНФ «Зеленогірське» на користь ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 10-11, 60-64, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову товариства із обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов»язання вчинити певні дії та відшкодування матеріальних збитків і упущеної вигоди - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до товариства із обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» про визнання договору оренди землі недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі площею 2,01 га від 15 грудня 2010 р., який укладений між товариством із обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» та ОСОБА_3 і зареєстрований 08 лютого 2012 року у відділі Держкомзему в Любашівському районі , про що вчинено запис за № 0036.

Стягнути із товариства із обмеженою відповідальністю Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 4027 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Одеської області через Любашівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.П. Дармакука