АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/9661/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

судддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретарі: Дука В.В., Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер" на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер" до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року Приватне акціонерне товариство Спільне підприємство "Партнер" (далі по тексту - ПрАТ СП "Партнер") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором зберігання експлуатації та обслуговування гаража АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідач умов договору не виконує, грошові внески не вносить, внаслідок чого утворилась заборгованість, за період з 01 липня 2015 року по 01.07.2016 року в сумі 8650 грн. 00 коп. За таких підстав просило стягнути з відповідача 8650 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості по сплаті щомісячних внесків, 15786 грн. 25 коп. пені, інфляційні втрати у розмірі 271 грн. 40 коп. В подальшому було збільшено позовні вимоги, відповідно до яких, позивач просив стягнути 10700 грн. 00 коп. заборгованості по сплаті щомісячних внесків, 14511 грн. 00 коп. пені, інфляційні втрати у розмірі 807 грн. 80 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 7200 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості за договором, 724 грн. 75 коп. інфляційних втрат, в решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в позові. При цьому зазначає, що договір між ПрАТ СП "Партнер" та ОСОБА_4 від 10 грудня 2008 року є неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо його ціни. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 здавав транспортний засіб на зберігання позивачу, а останній приймав його та надавав послуги по зберіганню чи охороні транспортного засобу. На даний час діє аналогічний договір, укладений 16 грудня 2002 року між ПрАТ СП "Партнер" та ОСОБА_6 (сином відповідача), за яким ОСОБА_6 щомісяця сплачує грошові кошти в розмірі 250,00 грн.

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/4912/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

Представник ПрАТ СП "Партнер" - ОСОБА_9, який також не погоджується з вказаним рішенням, у поданій апеляційній скарзі посилається на неповне з'ясування суду першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_4 в порушення умов договору на експлуатацію та обслуговування № 954 від 10 грудня 2008 року вносив оплату за надані ПрАТ СП "Партнер" послуги не в повному обсязі, а тому з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу та пеня за період прострочення оплати за договором.

ОСОБА_4 та його представники ОСОБА_10, ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 в інтересах ПрАТ СП «Партнер» заперечували.

Представники ПрАТ СП "Партнер" - ОСОБА_5 та ОСОБА_12 заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача, подану в інтересах товариства апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах ПрАТ СП "Партнер" підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом установлено, що 16 грудня 2002 року між ПрАТ СП "Партнер" та ОСОБА_6 був укладений договір № 478 про зберігання автомобіля автовласника капітального гаража АДРЕСА_1. За вказаним договором, автовласник зобов'язався вносити грошові внески, які станом на 16 грудня 2002 року складали 35 грн. на місяць.

10 грудня 2008 року між ПрАТ СП "Партнер" та ОСОБА_4 був укладений договір № 954 про експлуатацію та обслуговування гаражу АДРЕСА_1 За умовами договору, ОСОБА_4 зобов'язався сплачувати щомісячні внески за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати.

Відповідач належним чином не сплачував кошти за надані йому послуги відповідно до умов договору, у зв'язку із чим, у період з серпня 2015 року по листопад 2016 року (включно), у нього виникла заборгованість перед ПрАТ СП "Партнер" у розмірі 10700 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 807 грн. 80 коп., пеня у розмірі 14511грн. 00 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач дійсно порушував умови договору від 10 грудня 2008 року та його син частково сплачував щомісячні внески, однак з порушенням встановленого терміну, тому дана обставина була врахована при визначенні розміру суми, яка підлягає стягненню; неустойка зменшена до 0 грн. 00 коп. відповідно до ст. 551 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він зроблений зпорушенням норм матеріального та процесуального права, грунтується на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, що є відповідно до положень ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст. 529 ЦК України передбачено, що кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

За змістом ч. 1 ст. 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов'язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч.2 ст. 936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів.

Доводи ОСОБА_4 про те, що договір зберігання має обов'язковою умовою встановлення конкретної ціни не ґрунтується на вищенаведених нормах цивільного законодавства, а тому відхиляються колегією суддів.

Судом першої інстанції було вірно вирішено, що чинним договором, який регулює правовідносини, які виникли між сторонами, є договір на експлуатацію та обслуговування № 954 від 10 грудня 2008 року (далі Договір).

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що СП "Партнер" виконує свої обов'язки по зберіганню і охороні майна, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків СП "Партнер" з врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

У відповідності із ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП "Партнер" відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов'язкові платежі та податки.

Пунктами п.3.1., 3.2. Договору передбачено, що власник вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця, на основі розрахунку, що додається до договору. Розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах п. 2.3. Договору.

Вартість вказаних послуг до 01 серпня 2015 року становила 250 грн. щомісячно, з 01 серпня 2015 року була встановлена нова сума, яка склала 700 грн. щомісячно, що підтверджується відповідним наказом на основі калькуляції.

За умовами вищенаведеного Договору, обов'язок сплати щомісячних внесків покладений на власника гаража - ОСОБА_4 В порушення умов Договору, надані послуги були частково сплачені сином відповідача - ОСОБА_6

Позивач правомірно, відмовляючись від часткового виконання зобов'язання, повертав грошові кошти ОСОБА_6, вказана обставина відповідачем в судових засіданнях не оспорювалась.

Посилання відповідача на те, що позивачем відключено світло у гаражі з 01 липня 2015 року та він взагалі там не ставить автомобіль спростовуються фотографіями, які надав сам відповідач, та журналом реєстрації виїзду-заїзду автотранспорту (т.1, а.с. 216-217, т.2, а.с. 38-47)

Отже, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про зменшення розміру основного зобов'язання на суму, сплачену ОСОБА_6 Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що сума щомісячних несплачених платежів за Договором, позивачем визначено вірно та становить 10700 грн. 00 коп., за період з серпня 2015 року по листопад 2016 року (включно).

Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання, з нього також підлягає стягненню інфляційні втрати, за період з серпня 2015 року по 30 листопада 2016 року, у розмірі 807 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст.625 ч.2 ЦК України.

При вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_4 пені у розмірі 14511 грн. 00 коп., суд першої інстанції враховував майновий стан відповідача, його вік та той факт, що борг сплачувався частково, а тому вирішив зменшити її розмір до 0 грн. 00 коп.

Даний висновок суду зроблений з порушенням норм матеріального права, оскільки зменшуючи розмір пені до 00 грн. 00 коп., суд фактично відмовив у задоволенні даної вимоги позивача, що в свою чергу не передбачено положенням ст. 551 ЦК України, та належним чином не обґрунтовано судом.

Однак, враховуючи, що ОСОБА_13 є пенсіонером, ураховуючи розмір отримуваної пенсії, стан здоров'я, колегія суддів приходить до висновку, що сума неустойки має бути зменшена до 25 % від суми збитків та буде становити 2675 грн., що буде достатнім та справедливим у даному спорі.

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ПрАТ СП "Партнер" підлягає стягненню: 10 700, 00 грн. основного боргу, за період з 01 серпня 2015 року по 30 листопада 2016 року, 807, 80 грн. - інфляційних втрат, 2 657, 00 грн. - пені.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Ураховуючи викладене, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, з ОСОБА_4 на користь ПрАТ СП "Партнер" підлягає стягненню 2893 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер" задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер" до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер" 10 700, 00 грн. основного боргу, за період з 01 серпня 2015 року по 30 листопада 2016 року, 807, 80 грн. - інфляційних втрат, 2 657, 00 грн. - пені, 2 893, 80 грн. - на відшкодування судових витрат, а всього стягнути 17 076, 60 (сімнадцять тисяч сімдесят шість) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль