У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Коротуна В.М.,

суддів: Карпенко С.О., Кафідової О.В.,

ПисаноїТ.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про визначення заборгованості зі сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 4 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3, яка у подальшому змінила прізвище на ОСОБА_3, звернулася з позовом до ОСОБА_4, Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про визначення заборгованості зі сплати аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 серпня 1997 року стягнено з ОСОБА_4 на її користь аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 18 серпня 1997 року, і до досягнення дитиною повноліття.

З 1 січня 2001 року по 23 серпня 2012 року відповідач належним чином не виконував покладені на нього обов'язки зі сплати аліментів, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, щодо розміру якої між нею та боржником існує спір. Тому просила суд визначити розмір заборгованості, що утворилась за вказаний період.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 грудня 2015 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 4 квітня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначено заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів на дитину до досягнення повноліття на користь ОСОБА_3 у сумі 4 279,42 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 серпня 1997 року стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 18 серпня 1997 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем зазначено, що станом на час досягнення дитиною повноліття існує борг зі сплати аліментів у розмірі 48 581,88 грн.

Згідно із довідкою-розрахунком Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 21 липня 2014 року, виданою ОСОБА_3, з 1 січня 2001 року по 23 серпня 2012 року нараховано аліментів у сумі 48 921 грн, а сплачено останній 3 420 грн.

У довідці-розрахунку від 12 січня 2015 року, виданій відповідачу Жовтневим відділом державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, розмір нарахованих аліментів за цей же період складає 38 082,91 грн, а сплачено також 3 420 грн.

Отже, розмір заборгованості ОСОБА_4 зі сплати аліментів на утримання дитини до її повноліття остаточно не визначений.

На підтвердження своїх вимог і заперечень під час розгляду справи у суді першої інстанції долучені надані сторонами, а також витребувані судом копії чеків поштових переказів та повідомлень про це, довідок про доходи ОСОБА_4, розписок ОСОБА_3 про отримання коштів від відповідача, банківських квитанцій про внесення коштів та банківських виписок за рахунком ОСОБА_3, а також відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів ОСОБА_4 та індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_4 з ПФУ за період з 1 січня 2001 року по 23 серпня 2012 року.

На підставі даних документів представником позивача складений власний розрахунок заборгованості за аліментами, за яким її розмір становить 40 688 грн, а за розрахунком представника відповідача - борг відсутній.

На підставі зазначених документів державним виконавцем суду першої інстанції надані дві довідки-розрахунки заборгованості за аліментами від 3 грудня 2015 року, за якими всього нараховано за спірний період 42 305,67 грн аліментів, а сплачено 1 525 грн (за квитанціями позивачка) та 21 506,93 грн (за квитанціями відповідача).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що справа містить різні розрахунки заборгованості за аліментами, але жоден з них, на думку суду, не відповідає вимогам законодавства, тому ухвалити рішення без проведення судово-бухгалтерської експертизи неможливо, але сторони від проведення такої експертизи відмовились.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що справа містить достатньо даних для того, щоб у судовому порядку визначити розмір заборгованості за аліментами без призначення експертизи.

Так, за змістом позовної заяви, позивач просила визначити заборгованість за період з 2001 року по 2012 рік.

Відповідно до п. 1 розд. VIIПрикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Отже, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після 1 січня 2004 року, тому при вирішенні позову в частині визначення заборгованості за період з 2001 по 31 грудня 2003 року слід застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 93 КпШС України, заборгованість по аліментах визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного відповідачем за час, протягом якого не провадилося стягнення. Якщо відповідач у цей період не працював або якщо не будуть пред'явлені документи, які підтверджували б його заробіток (доход), заборгованість визначається, виходячи із заробітку (доходу), одержуваного на час стягнення заборгованості, а для осіб, які працювали за контрактом в іноземній державі, - виходячи з розміру ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час проведення розрахунків.

Ухвалюючи рішення про визначення розміру заборгованості за період з 2001 року по 2003 рік включно, апеляційний суд у рішенні не зазначив, який заробіток (дохід) одержував відповідач у цей період.

При цьому у рішенні апеляційний суд помилково зазначив, що сторони не оспорюють розмір заборгованості за 2001 рік, 2002 рік, 2003 рік, адже позивач у позовній заяві, посилаючись на положення ч. 3 ст. 93 КпШС України, просила визначити заборгованість, виходячи із розміру заробітної плати відповідача станом на час розгляду справи (одержуваного на час стягнення заборгованості), що свідчить про оспорення нею як методики нарахування заборгованості, так і її розміру.

Щодо розрахунку заборгованості, здійсненого апеляційним судом за період з 2004 по 23 серпня 2012 року, слід зазначити наступне.

Так, за положеннями статті 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Як зазначає позивач у касаційній скарзі, ураховуючи відсутність даних про фактичний заробіток відповідача за цей період, вона просила визначити розмірі заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості; отже висновок апеляційного суду про відсутність спору щодо заборгованості за цей період є передчасним.

З тих самих підстав не можна погодитись і з рішенням апеляційного суду в частині визначення розміру заборгованості за 2005 рік і 2006 рік, адже у рішенні не зазначено, який саме розмір заробітної плати взято для обрахунку, з огляду на те, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, має визначатись виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Колегія суддів вважає правильними висновки апеляційного суду в частині визначення розміру заборгованості за 2007 рік.

Так, за змістом касаційної скарги, позивач з підстав, наведених вище, не погоджується із розміром нарахованих аліментів за 2007 рік, що становить 3 027,31 грн, а також вказує, що судом не дано належної оцінки тому факту, що квитанції, надані відповідачем, не містять достатніх даних для твердження того, що ці платежі є саме аліментами. Але доводи касаційної скарги у цій частині стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

З тих же підстав не можуть бути взяті до уваги доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо розміру заборгованості за аліментами за 2008 рік, оскільки позивач вважає, що грошові переводи, отримані нею, не містили відомостей про їх призначення.

Що стосується визначення розміру заборгованості за аліментами за 2009 рік, слід зазначити наступне.

Апеляційний суд виходив з того, що розмір заборгованості вираховується із урахуванням даних про заробітну плату відповідача та ј частини суми доходів з підприємницької діяльності після відрахування передбачених законом утримань. Апеляційний суд взяв до уваги дані про заробіток відповідача із вирахуванням обов'язкових платежів та зборів.

Вирішуючи питання щодо розміру виплачених аліментів за 2009 рік, апеляційний суд вірно зараховував як аліменти суми, передані позивачу за розписками. Доводи, викладені у касаційній скарзі про те, що ці суми є сумами на додаткові витрати на дитину, не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних про домовленість сторін щодо додаткових витрат на утримання дитини.

Колегія суддів касаційного суду погоджується із визначенням розмір заборгованості із аліментів, що підлягали до сплати за 2010-2012 роки.

Твердження позивача, в тому числі і в касаційній скарзі, про необхідність включення в суму доходів, з яких нараховуються аліменти, суми, отриманої відповідачем від продажу частки в колективному частковому фонді Організації орендарів Маріупольського металургійного комбінату ім. Ілліча, апеляційний суд вірно відхилив, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», з відповідними змінами та доповненнями, встановлений чіткий перелік утримання аліментів з певних видів доходу, і дохід від продажу майна не входить до цього переліку.

Разом з тим, доводи, викладені у касаційній сказі, щодо незгоди із рішенням апеляційного суду в частині визначення розміру заборгованості за 2011 рік - серпень 2012 року, підлягають перевірці з огляду на те, що у серпні 2012 року відповідач не працював, отже розмір заборгованості має бути розрахований з урахуванням ст. 195 СК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України, оскільки постановлено з такими порушеннями норм процесуального права, що унеможливили встановлення обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 4 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М.Коротун
Судді: С.О.Карпенко О.В.Кафідова Т.О.Писана І.М.Фаловська