Справа № 760/8497/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 листопада 2017 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит» про визнання недійсними пунктів договору фінансового лізингу.

Свої вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2013 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит» укладено договір фінансового лізингу ФЛТ № 29, згідно якого відповідач зобов'язується набути у власність автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» у ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто», відповідно до встановленої лізингоодержувачем у замовленні специфікації та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату.

Відповідно до Додатку № 2 до договору загальна сума лізингових платежів становить 1353578 гривень. Загальна сума авансового платежу складає 333777 гривень.

На виконання умов договору станом на 11 листопада 2013 року він сплатив авансовий платіж у розмірі 333777 гривень.

09 грудня 2013 року лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв автомобіль марки «Toyota Land Cruiser».

Станом на 25 грудня 2015 року він виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, а саме виплатив лізингові платежі в сумі 1353578 гривень.

Відповідно до п. 17.3. договору лізингоодержувач повідомлений, що предмет лізингу буде знаходитись у заставі банківської установи, яка надала кредитні ресурси для фінансування договору. Вигодонабувачем за договором страхування буде вищевказана банківська установа. У випадку неспроможності виплати кредиту банківській установі лізингодавець зобов'язується передати за згодою банківської установи свої зобов'язання по кредиту лізингоодержувачу.

Згідно п. 17.8. договору договір може бути змінений або доповнений сторонами в період його дії на підставі взаємної згоди сторін і при наявності об'єктивних причин, що спричинили такі дії. Зміни до договору повинні бути попередньо погоджені з банком, якому предмет лізингу передано в заставу.

Вважає пункти 17.3. та 17.8. договору несправедливими та такими, що порушують його права. Крім того, відповідач ні в момент укладення договору, ні протягом строку дії договору не повідомив його про укладення ним кредитного договору та договору застави на предмет лізингу.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним п. 17.3. договору фінансового лізингу ФЛТ № 29 від 23 жовтня 2013 року;

- визнати частково недійсним п. 17.8. договору фінансового лізингу ФЛТ № 29 від 23 жовтня 2013 року.

05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 через канцелярію суду подав заяву про зміну предмету та підстав позову (а.с. 133-140). З заяви вбачається, що за своєю природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки. За загальним правилом договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Якщо стороною договору виступає фізична особа, то договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Договір фінансового лізингу ФЛТ № 29 від 23 жовтня 2013 року не був нотаріально посвідчений. Таким чином, зазначений договір є нікчемним.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір фінансового лізингу ФЛТ № 29 від 23 жовтня 2013 року.

Позивач у судове засідання не з'явився, його представник подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 148).

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся.

Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит» укладено договір фінансового лізингу ФЛТ № 29 (а.с. 8-16).

Згідно з п. 1.1 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб - автомобіль марки «Toyota Land Cruiser».

На виконання умов договору станом на 11 листопада 2013 року ОСОБА_1 сплатив авансовий платіж у розмірі 333777 гривень, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій від 03 листопада 2013 року, від 07 листопада року та від 11 листопада 2013 року (а.с. 21).

09 грудня 2013 року ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит» передало, а ОСОБА_1 прийняв автомобіль марки «Toyota Land Cruiser», що підтверджується актом приймання-передачі автотранспортного засобу (автомобіля) за договором фінансового лізингу без переходу права власності від 09 грудня 2013 року (а.с. 20).

Позивач зазначає, що відповідач ні в момент укладення договору, ні протягом строку дії договору не повідомив його про укладення ним кредитного договору та договору застави на предмет лізингу.

ОСОБА_1 посилається на те, що укладений договір є нікчемним та суперечить вимогам закону.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 2 ст. 806 ЦК України визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Також, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства.

Разом з тим, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу ФЛТ № 29 від 23 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит», нотаріально посвідчено не було, тому в силу закону він є нікчемним та недійсним.

Таким чином, вимога позивача про визнання договору фінансового лізингу ФЛТ № 29 від 23 жовтня 2013 року недійсним підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1280 гривень.

Керуючись статтями 184, 215, 216, 227, 760, 799, 806, 807, 808 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит» про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу ФЛТ № 29 від 23 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит» на користь ОСОБА_1 640 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: