Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №311/499/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сидоренко Ю.В.
Провадження №22-ц/778/254/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради, третя особа директор Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради ОСОБА_4, про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, судових витрат та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнив, та на обґрунтування якого зазначав, що з 01.05.2009 року, згідно наказу №40 від 30.04.2009 року, він був зарахований на посаду головного інженера комунальної установи «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник».

В подальшому працював заступником директора, виконуючим обовязки директора, а з 01.07.2015 року згідно наказу №8-л від 30.06.2015 року він займав посаду старшого наукового співробітника.

19.01.2016 року згідно наказу №1-л від 19.01.2016 року був звільнений з займаної посади за п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає наказ про звільнення незаконним та таким, що винесений з порушенням КЗпП України, Законів України «Про статус депутатів місцевих рад» та «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». На час звільнення він виконував обовязки голови профкому первинної профспілкової організації КУ ВІАМЗ заповідник «Садиба Попова». Крім того, він являється депутатом Василівської міської ради Запорізької області.

Також у позові зазначав, що звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України не мало підстав тому, що він не був відсутній на роботі без поважних причин. Згідно встановленої практики в закладі, в разі заяви працівника про відгули, він подає заяву своєму безпосередньому керівнику або юристу. Враховуючи наявність у нього підстав для відгулів, він подав заяву про надання відгулів безпосередньо юристу Помагайко Я.В.. Ніяких заперечень щодо заяви з боку керівника не було.

13.01.2016 року відповідач подав подання на профком щодо згоди на звільнення, але 14.01.2016 року на адресу профкому був направлений лист про заборону проведення засідання на території музею та про заборону участі в засіданні представників районної профспілки, а також про неможливість участі в засіданні його керівника ОСОБА_5.

Профспілковим комітетом 15.01.2016 року на імя відповідача направлений лист з пропозицією самому визначити час і місто проведення профспілкових зборів за його участю та участю ОСОБА_5.

У звязку з відсутністю відповіді від відповідача, на імя директора ОСОБА_4 був направлений лист-запрошення на засідання профкому на 19.01.2016 року як директору так і ОСОБА_5. Відповідач проігнорував це запрошення і в порушення ст. 252 КЗпП України, а також ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» видав 19.01.2016 року наказ про його звільнення. Відповідач проігнорував не тільки повноваження профкому відносно його звільнення, а також не звернувся з попередженням про намір його звільнення до Василівської міської ради, оскільки він являється депутатом міської ради.

У звязку з незаконним звільненням, а також продовженням наклепницьких виступів відносно нього з боку відповідача, у позивача різко погіршилося здоровя, він змушений був звернутися до лікарні, де йому було призначено лікування. Такий тиск на нього з боку відповідача, як на людину, яку поважають в місті, людину, що виконує обов'язки депутата, допомагає людям для захисту їх прав та людину, що багато зробила для розвитку закладу, завдало йому велику моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 10 000 грн..

За час вимушеного прогулу він також втратив середньомісячний заробіток, отже вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та охороняємих законом інтересів з даним позовом, в якому просив визнати незаконним наказ по Комунальному закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради за № 1-л від 19.01.2016 про звільнення його, ОСОБА_3, з посади старшого наукового співробітника науково-експозиційного відділу Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради» Запорізької області за п.4 ст.40 КЗпП України; поновити його на посаді старшого наукового співробітника науково-експозиційного відділу Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради» Запорізької області; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.01.2016 року та по день винесення рішення суду; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн..

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ № 1-л від 19.01.2016 року про припинення трудового договору (контракту) та звільнення з 19 січня 2016 року ОСОБА_3 з посади старшого наукового співробітника науково-експозиційного відділу Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради» Запорізької області у звязку з прогулом без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаду старшого наукового співробітника науково-експозиційного відділу Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради» Запорізької області, з 19 січня 2016 року.

Стягнуто з Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради» Запорізької області на користь ОСОБА_3 (середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.01.2016 року по 29.09.2016 року в сумі 22 998 грн., моральну шкоду в сумі 1 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн., а всього 25 998 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради» Запорізької області в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп..

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення суми середньомісячної заробітної плати у розмірі 2789,70 грн., але не більше ніж за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Комунальний заклад «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) та розписками про отримання судової повістки( т.2 а.с.117-119; 124).

Від ОСОБА_3 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить суд апеляційну скаргу Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради відхилити, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Директор Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради ОСОБА_4, позивач ОСОБА_3 не зявилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили.

Позивач ОСОБА_3 приймає участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції через свого представника.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що у відповідача не було законних підстав для звільнення ОСОБА_3, так як не доведено винних дій з його сторони, які можуть бути підставою для звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, звільнення відбулося з порушенням вимог ст. 43 КЗпП України , 252 КЗпП України та ст..41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст..33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

За змістом пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (обєднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Оскільки ОСОБА_3 є головою профспілкового комітету Комунального закладу « Василівський історико-архітектурний музей заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради, то для його звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Як встановлено судом, Комунальний заклад « Василівський історико-архітектурний музей заповідник «Садиба Попова» з поданням про звільнення ОСОБА_3 за п.4 ст.40 КЗпП України до Василівської районної організації профспілки працівників культури, як до вищого виборного органу первинної організації профспілки не звертався, а лише до профспілкового органу, який діє на підприємстві ( а.с.56,165,166 т.1; а.с.133,134,137-).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п. 4 статті 40 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у пятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником

Подання до первинної профспілкової організації було направлено 13.01.2016 року. Згода виборного органу первинної профспілкової організації не була отримана, однак, незважаючи на це відповідач звільнив ОСОБА_3 19.01.2016 р., тобто до спливу строку, передбаченого законом для розгляду подання.

На виконання вимог ст.. 43,ст.252 КЗпП України, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судоми трудових спорів» апеляційним судом було направлено лист до первинного та вищестоящого профспілкового органу щодо розгляду питання про надання або ненадання згоди на звільнення ОСОБА_3 за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України ( т.2 а.с.122-123).

Відповідно до протоколу зборів первинної профспілкової організації КЗ «Василівський історико-архітектурний музей заповідник «Садиба Попова» № 3 від 18.05.2017 року однозначного рішення з вищевказаного питання не було прийнято ( т.2 а.с.139-142).

Згідно протоколу засідання Василівської районної організації профспілок працівників культури № 3 від 15.05.2017 року було вирішено не надавати згоди на звільнення ОСОБА_3 за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України з підстав, викладених у мотивувальній частині протоколу ( т.2 а.с.147-177).

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення члена виборного органу первинної профспілкової організації, КЗ « Василівський історико-архітектурний музей заповідник «Садиба Попова» без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки є порушенням вимог статей 43, 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», тому в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Твердження представника КЗ « Василівський історико-архітектурний музей заповідник «Садиба Попова» про те, що оскільки на час розгляду даного спору в суді першої інстанції подання щодо надання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення ОСОБА_3 не було розглянуто, тому адміністрація підприємства вважала такі дії профспілкового органу як мовчазну згоду на звільнення працівника, є неприйнятними з огляду на вищеназвані вимоги трудового законодавства.

Крім того, при звільненні ОСОБА_3 не було дотримано вимог ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Відповідно до ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду.

ОСОБА_3 є депутатом Василівської міської ради, однак при його звільненні роботодавець не повідомив відповідну раду.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про дотримання вимог закону при звільненні ОСОБА_3

Встановлений загальний розвиток ситуації, свідчить про те , що відсутність позивача на роботі 28 та 29 грудня 2015 року не була спрямована на вчинення прогулу.

Оскільки трудовим законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, питання про поважність причин відсутності працівника на роботі вирішується виходячи із конкретних обставин і враховуючи будь-які докази , передбачені ст.57 ЦПК України.

Факт того, що позивач був залучений відповідачем для роботи у вихідні дні 20 та 26 грудня 2016 року, не оспорюється.

28 та 29 грудня 2015 року були використані ОСОБА_3 як компенсація за роботу у вихідні дні і , як встановлено судом, невихід на роботу 28 та 29 грудня 2015 року позивачем був погоджений з безпосереднім його керівником- завідуючою науково-експозиційним відділом ОСОБА_6В , що нею було підтверджено при її допиті в суді в якості свідка. До того ж, як вона пояснила у судовому засіданні, що була отримала усна згода директора установи.

Дослідивши порядок, який зазвичай склався в установі, суд обґрунтовано визнав, що позивач мав підстави розраховувати на необовязковість документального узгодження відсутності на роботі в зазначені дні , отримавши згоду безпосередньо керівника.

Отже, відповідач не довів вчинення ОСОБА_3 дій, які б можна було кваліфікувати як вчинення прогулу без поважних причин, що тягне за собою звільнення з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України.

У рішенні викладені переконливі мотиви у підтвердження цих висновків.

За змістом апеляційної скарги КЗ «Василівський історико-архітектурний музей заповідник «Садиба Попова» оспорює фактичні обставини, навівши свій аналіз доказів. Проте зазначені докази були предметом перевірки суду і їм дана оцінка в рішенні за правилами ст.212 ЦПК України про належність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, тому доводи про невідповідність висновків суду обставинам справи є безпідставні.

За змістом ст.140 КЗпП України метою застосування дисциплінарних стягнень є забезпечення трудової дисципліни .

Відповідно до ст.ст. 140,149 КЗпП України метою застосування дисциплінарних стягнень є забезпечення трудової дисципліни і при їх застосуванні власник або уповноважений орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна шкода , обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Відповідач не надав доказів , які б свідчили , що застосування до ОСОБА_3 крайнього дисциплінарного заходу - звільнення відповідає законній меті, передбаченій ст. 140 КЗпП України.

Суд поновив ОСОБА_3 на роботі та відповідно до вимог ст. 235, ст..237-1 КЗпП Украєни вирішив питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Апеляційна скарга не містить доводів про порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Суд встановив всі факти, необхідні для вирішення спору, при ухвалені рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Василівський Історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: