Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» на рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «Український Бізнес Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовано тим, що 30 липня 2012 року між банкомта ОСОБА_7укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав у тимчасове користування грошові кошти у сумі 10 тис. грн строком до 29 липня 2016 року зі сплатою 25 % річних.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 06 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 9 534 грн 52 коп., із яких: тіло кредиту - 6 687 грн 71 коп., проценти - 2 846 грн 81 коп., позивач просив стягнути вказану суму із боржника.

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Український Бізнес Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Український Бізнес Банк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили із того, що позивачем не надано належних доказів: копії кредитного договору, копій договору про забезпечення кредитного зобов'язання, доказів сплати кредиту, заяви про видачу кредиту тощо, які б свідчили про кредитні зобов'язання відповідача перед банком.

Із такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обґрунтованість підстав звернення до суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема наявність між банком та ОСОБА_7 кредитних відносин на підставі договору від 30 липня 2012 року, обставини видачі кредитних коштів відповідачу у розмірі 10 тис. грн строком до 29 липня 2016 року зі сплатою 25 % річних, внесення позичальником платежів на погашення кредиту, неналежність виконання кредитних зобов'язань боржником, позивач підтверджував випискою з відповідних рахунків обліку кредитних зобов'язань ОСОБА_7, роздруківкою з автоматизованої банківської системи «Скрудж-3», довідкою про заборгованість станом на 06 серпня 2015 року, договором застави від 30 липня 2012 року.

При цьому позивач зазначав, що позбавлений можливості надати суду примірник кредитного договору з додатковими угодами до нього, а також договір, укладений з відповідачем для забезпечення виконання кредитних зобов'язань у зв'язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року за № 405/2014.

Крім того, 13 березня 2015 року невстановленими озброєними особами було здійснено незаконне зайняття приміщення банку за вищевказаною адресою, та незаконне заволодіння майном, коштами та документами банку, про що Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації було подано заяву до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області. Відомості про правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2015 року та відкрито кримінальне провадження № 0000287.

Вирішуючи спір, суди не звернули уваги на те, що позивач надав докази на підтвердження своїх вимог, такі докази відповідачем не спростовані, та підлягали оцінці судом за вимогами ст. 212 ЦПК України. Разом з тим, у порушення вимог ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України суди не перевірили обставини справи доказами, які надав позивач, не врахували доводів банку щодо наявності кримінального провадження, порушеного за фактом незаконного заволодіння майном, коштами та документами банку в приміщенні головного офісу за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, та дійшли передчасного висновку про недоведеність позову.

З урахуванням викладеного, рішення судів підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» задовольнити.

Рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик