Справа №162/702/17
Номер провадження 2/162/240/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря Пилипчук Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любешівського управління водного господарства Державного агенства водних ресурсів України, третя особа: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому зазначає про те, що згідно з наказом № 20-п від 18.04.2017 року її звільнено з займаної посади з 19.06.2017 року на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у звязку із скороченням штату працівників.

Дане звільнення вважає незаконним, оскільки, як стверджує позивач, відповідачем не було запропоновано наявних вакантних посад відповідно до її професії та кваліфікації, не враховано її переважного права на залишення на роботі.

У звязку з цим, ОСОБА_1 вважає, що вона повинна бути поновлена на роботі на посаді завідувача складом у Любешівському управлінні водного господарства Державного агентства водних ресурсів України. Окрім того, вказує, що одночасно з поновленням її на роботі повинно бути вирішено питання про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просить стягнути на її користь завдану їй моральну шкоду в сумі 3200 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Подав до суду письмове заперечення. Вважає, що скорочення ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог чинного законодавства. А тому підстав для поновлення на роботі немає.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову ОСОБА_1, вказав, що її звільнення з роботи проведено відповідно до чинного законодавства.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи обох сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом п. 1 ч. 1 с. 40 та 49-2 КЗпП України, розглядаючи трудовий спір, повязаний зі звільненням у звязку із скороченням штату, суди мають зясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності і штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо зміни в організації виробництва; праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався переважним правом залишення на роботі та чи погоджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Встановлено, що з 21.12.2004 року позивач ОСОБА_1 працювала на посаді завідувача складом у Любешівському управлінні водного господарства Державного агентства водних ресурсів України.

Наказом № 20-п від 18.04.2017 року позивача звільнено з займаної посади з 18.06.2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скорочення штату працівників.

Суд вважає доведеною ту обставину, що у відповідача відбулися зміни в організації праці, у звязку з чим був скорочений штат працівників.

Наведене підтверджується дорученням Державного агентства водних ресурсів України „Щодо оптимізації структури від 30.01.2017 року № 483/5/5/11-17, дорученням Волинського облводресурсів „Щодо оптимізації штатної чисельності від 02.02.2017 року № 158/02/05/-17, наказами Любешівського управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України „Про оптимізацію від 24.02.2017 року та „Про внесення змін до штатного розпису від 27.02.2017 року, протоколом засідання Комісії з визначення оптимальної штатної чисельності працівників № 1 від 10.02.2017 року, № 2 від 13.02.2017 року.

З метою забезпечення оптимізацію структури Любешівського управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України керівник Любешівського управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України 10.02.2017 року видав наказ за № 22 „Про скорочення штату працівників та повідомлено всіх працівників про їх вивільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом керівника Любешівському управлінні водного господарства Державного агентства водних ресурсів України № 20 від 06.02.2017 року була створена комісія, якою було вироблено шляхи по оптимізації штатної чисельності працівників кожного структурного підрозділу, визначено перелік посад, які підлягають скороченню з 01.05.2017 року та чисельність працівників, яка буде скорочена з 01.05.2017 року за переліком професій. Скороченню, в тому числі, підлягала і посада, яку займала позивач.

Рішенням профспілкового комітету Любешівського управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України надано згоду на звільнення з роботи ОСОБА_1

Наведене стверджується протоколом № 3 засідання профспілкового комітету Любешівського УВГ від 04.04.2017 року.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис підприємства, установи. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис.

Суд, при розгляді спору про поновлення працівника на роботі, зобовязаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату чи чисельності працівників), але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Звертаючись з позовом про поновлення на роботі, позивач, як на підставу позовних вимог, покликалась на те, що їй не було запропоновано переведення на інші посади, не враховано також її переважне право залишення на роботі у звязку з наявністю пільг, як потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпПУ звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 26 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпПУ про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніш ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з врахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс 15, від 01 липня 2015 року № 6-491 цс 15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

Повідомленням Любешівського управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України від 27.02.2017 року ОСОБА_1 була попереджена про наступне вивільнення її із займаної посади завідувача складом у Любешівському управлінні водного господарства Державного агентства водних ресурсів України у звязку із скороченням чисельності працівників Любешівського управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України.

Із штатних розписів, наданих представником відповідача, станом на 01.01.2017 року та 01.05.2017 року вбачається, що в Любешівському управлінні водного господарства Державного агентства водних ресурсів України була лише одна посада завідувача складом, яка підлягала вивільненню і на цій посаді працювала позивач ОСОБА_1

За таких обставин у відповідача не було підстав враховувати переважне право позивача на залишення на роботі, оскільки переважне право на залишення на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності чи штату працівників, які займають однакові посади.

Із наданої суду копії штатного розпису відповідача станом на 01.05.2017 року вбачається, що вакантними були посади заступника начальника Управління та токара, для роботи на цих посадах встановлені певні кваліфікаційні вимоги, наявність повної вищої освіти відповідного спрямування та стажу роботи для заступника керівника Управління, наявність кваліфікаційного розряду для токара.

При цьому судом встановлено, що позивач має базову вищу освіту, закінчила Рівненський кооперативний технікум за спеціальністю товарознавець, має спеціальність прядильниці.

Одночасно встановлено, що позивач не має вищої освіти відповідного спрямування та стажу роботи для заняття вакантної посади заступника начальника Управління, не має професійної освіти за відповідним напрямком для роботи на посаді токара, а тому за відповідними кваліфікаційними вимогами не могла працювати на зазначених вище посадах. Наведені обставини позивач не заперечувала і ствердила, що працювати на вакантних посадах не могла.

Інших посад, які б відповідали освітньо-кваліфікаційному рівню позивача, і які могли б бути їй запропоновані на момент її звільнення з роботи в Любешівському управлінні водного господарства не було.

Таким чином, в суді встановлено, що звільнення ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги про поновлення на роботі є безпідставними і до задоволення не підлягають.

З огляду на вищевикладене не підлягають до задоволення і вимоги позивача про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Любешівського управління водного господарства Державного агенства водних ресурсів України, третя особа: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання ними копії цього рішення.

Головуючий: