Справа №581/199/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1591/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Кононенко О. Ю.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 серпня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колядинець» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 серпня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому зазначає, що орендарем порушено умови договору оренди земельної ділянки, оскільки відповідачем за 2016 рік їй не сплачена орендна плата. Вказує, що у порушення Указу Президента України №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних часток (паїв)» відповідачем не підвищено розмір орендної плати до 3%. Крім того, їй не виплачувалась орендна плата за 2007-2012 роки, що свідчить про систематичне порушення умов договору, що є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ОСОБА_3 ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 вересня 2004 року, серія СМ № 041599, належить земельна ділянка площею 3,494 га, що розташована на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с. 7).

15 січня 2007 року між СВК «Колядинець» та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого остання надала в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 3,349 га зокрема: 3 га ріллі, 0,3100 га сінокоси, 0,1840 га пасовища, нормативно грошова оцінка якої становила 31709 грн. 57 коп. Договір укладено строком на 15 років. (т.1, а.с. 8-9).

09 серпня 2007 року вказаний договір був зареєстрований Липоводолинським районним відділенням Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за реєстровим №53.

Пунктами 9, 10 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем та розраховується в розмірі 1,5% від нормативної оцінки землі (яка на момент укладення договору становила 31709,57 грн.) та складала 475 грн. 65 коп. в рік. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Відповідно до п.п. 11, 12 договору, орендна плата вноситься один раз на рік до 1 листопада поточного року. При проведенні розрахунку із суми, що підлягає до сплати, утримується і перераховується до бюджету податок з доходу фізичних осіб.

Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Згідно з п. 13 договору, розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, і інших випадках, передбачених законом.

Також у договорі зазначено, що зміна умов договору оренди здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 38 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Актом від 15 січня 2007 року визначено межі вищевказаної земельної ділянки в натурі (т.1, а.с. 10).

Земельна ділянка була передана відповідачу в користування строком на 15 років за актом приймання-передачі від 09 серпня 2007 року (т.1, а.с. 10).

З довідки СВК «Колядинець» від 17 серпня 2017 року № 162 вбачається, що відповідач здіснював нарахування та виплату орендної плати ОСОБА_3 наступним чином:

у 2012 році нараховано 2000 грн. орендної плати, утримано 300 грн. податку з доходів фізичних осіб, відпущено 1600 кг зерна на 3200 грн. За 2011 рік переплачено орендну плату у розмірі 439 грн. 50 коп.;

у 2013 році нараховано 2000 грн., утримано 300 грн. податку з доходів фізичних осіб, відпущено 700 кг зерна на 1400 грн., переплата 139 грн. 50 коп.;

у 2014 році нараховано 2069 грн. 27 коп., утримано 310 грн. 39 коп. податку з доходів фізичних осіб, відпущено 810 кг зерна на 1820 грн., 50 кг муки на 200 грн., 20 л олії на 200 грн., переплата 600 грн. 62 коп.;

у 2015 році нараховано 4307 грн. 75 коп., утримано 710 грн. 78 коп. податку з доходів фізичних осіб та військового збору, виплачено грошима 2996 грн. 35 коп.;

у 2016 році нараховано 5169 грн. 30 коп., утримано 1008 грн. 01 коп. податку з доходів фізичних осіб та військового збору, кошти у розмірі 4161 грн. 29 коп. не виплачено (т. 2, а.с. 45).

Узагальнені у вказаній довідці відомості повністю узгоджуються та відповідають даним, зазначеним у розрахункових журналах, відомостях, касових книгах та касових ордерах відповідача за 2012-2016 роки.

Із відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України від 07 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 було отримано доходи:

за 2014 рік - 2069 грн. 27 коп. орендної плати та утрмано 310 грн. 39 коп. податку на доходи фізичних осіб від здачі майна в оренду;

за 2015 рік - 4307 грн. 75 коп. орендної плати та утрмано 646 грн. 75 коп. податку на доходи фізичних осіб від здачі майна в оренду (т.1, а.с. 16).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не довела факт систематичної несплати орендної плати, а тому підстави для розірвання договору оренди відсутні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629, ч.ч. 1-2 ст. 651 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі»).

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За приписами ст. 15, 21 Закону України «Про оренду землі», однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата на землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

За приписами ст. 30, 32 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 36 цього Закону, у разі невиконання зобовязань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12.

Всупереч положенням ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не надала суду належних та допустимих доказів порушення умов договору оренди щодо несплати орендної плати за 2007 та 2011 роки.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано позивачем у справі, що СВК «Колядинець» нараховано та виплачено ОСОБА_3 орендну плату за 2012-2015 роки. Відповідачем надано відомості про нарахування та отримання орендодавцем орендної плати, як в натуральній так і грошовій формі.

За 2016 рік відповідачем за користування земельною ділянкою позивача нарахована, але не виплачена орендна плата.

Отже, систематична несплата передбачає несплату орендної плати більше одного разу, а разове порушення умов договору не є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивач, у порушення зазначених вимог, не надала суду доказів, які б підтверджували факт систематичної невиплати орендної плати.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності розміру орендної плати положенням Указу Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди земельної ділянки укладено 15 січня 2007 року - у період дії Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5 %, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» встановлено розмір орендної плати не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки і є обовязковим з дня набрання Указом чинності. Проте текст Указу не містить посилань про розповсюдження його дії на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін, що передбачає і договір.

З матеріалів справи вбачається, що СВК «Колядинець» нараховувалась орендна плата в 2012-2014 роках на власний розсуд з процентної ставки 3%, у 2015-2016 роках 5% від вартості земельної ділянки, а не 1,5%, як передбачено у договорі оренди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -