Справа № 357/6124/15-ц Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/2863/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги мотивував тим, що 25 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/141/08-Пі, за умовами якого відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 48000 доларів США з погашенням кредиту відповідно до графіку та кінцевим терміном погашення заборгованості до 24 вересня 2018 року на умовах, визначених кредитним договором. 30 липня 2014 року відповідачеві було надіслано повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання за кредитним договором, в якому запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість по кредиту та відсоткам, проте відповідачем дане повідомлення не було виконане. Станом на 25 березня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 87084,92 долара США, що еквівалентно 2028019,96 грн. Просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 87084,92 долара США, що еквівалентно 2028019,96 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року позов частково задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 17352,40 грн., що еквівалентно 404137,40 грн., та судові витрати 728,24 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що банком для огляду не надавалися оригінали доданих до позову документів, загальна сума заборгованості, стягнута рішенням суду, є невірною, оскільки базується на невірному курсі НБУ, і має становити на 37,42 грн. менше; за умовами договору позивач зобовязаний був перед стягненням заборгованості в судовому порядку надіслати на її адресу письмову вимогу про усунення порушень кредитного договору, визначити в ній розмір заборгованості та повідомити строк для усунення порушень зобовязання. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, про що відповідачем подано відповідну заяву.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 25 вересня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № 385/141/08/Пі, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 48000,00 доларів США зі сплатою 15 % річних та комісій та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 24 вересня 2018 року.

07 липня 2009 року між відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк» було підписано договір про внесення змін до договору кредиту № 385/141/08/Пі від 25 вересня 2008 року, яким зокрема до п. 1.1.2 внесено зміни, згідно з якими сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.5 договору та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, в свою чергу, зобовязується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора.

Умови отримання кредитних коштів та погашення заборгованості передбачені договором кредиту з посиланням на відповідні пункти цього договору та договору про внесення змін до договору кредиту. Зокрема, п. 1.1. договору кредиту визначена сума, яка була видана, рівень відсоткової ставки, схема погашення заборгованості, дата та сума щомісячного чергового платежу, кінцева дата погашення заборгованості, тощо.

Згідно з п.п 3.3.7., 3.3.8. договору кредиту, відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 1.1.1, 2.4., 2.9., 2.11. договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.п. 1.1., 2.4, 3.3.14. договору.

Відповідно до п. 4.1. договору кредиту у разі прострочення відповідачем строків сплати процентів, визначених в п.п. 2.4., 2.9., 2.11 договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 3.2.3., 3.3.8.1, 3.3.14. цього договору, відповідач повинен сплачувати позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діяла у цей період.

Відповідач умови кредитного договору порушив, з 11 серпня 2010 року кредит та відсотки відповідно до умов договору не погашає.

Станом на 25 березня 2015 року згідно з розрахунками позивача заборгованість складає 87084,92 долари США, що еквівалентно 2028019,96 грн. та складається з наступного: сума заборгованості за кредитом 46099,17 доларів США, що еквівалентно 1073550,28 грн., сума заборгованості за відсотками 40985,75 доларів США, що еквівалентно 954469,68 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із спливу позовної давності стосовно частини позовних вимог та прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячне зобовязання з погашення кредиту з серпня 2010 року, а позов ПАТ «Укрсоцбанк» предявлено 01 квітня 2015 року, таким чином, на момент звернення до суду з даним позовом строк позовної давності за вищевказаними позовними вимогами сплинув за період по 31 березня 2012 року, а за період із 01 квітня 2012 року по 01 квітня 2015 року заборгованість підлягає стягненню в розмірі 17352,40 доларів США, що еквівалентно 404137,40 грн.

Із даними висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору (а. с. 14) у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснила 11 серпня 2010 року, а тому за визначенням пункту 4.4 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 10 листопада 2010 року.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції не врахував, що у звязку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобовязання (п. 4.4. договору), та що банк мав право з 10 листопада 2010 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 01 квітня 2015 року.

Після зміни строку виконання зобовязання (10 листопада 2010 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали б правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4 договору позичальник був зобовязаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком не підлягали виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо часткового повернення кредиту, виходячи із трирічного строку позовної давності до моменту звернення до суду, є помилковими.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного зясування обставин справи, із порушенням вимог матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності у спірних правовідносинах (а. с. 123), колегія суддів вважає за необхідне задовольнити його клопотання і відмовити в задоволенні позову із підстав спливу позовної давності.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги 4019,40 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати 4019,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_3