УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЗавгородньоїІ.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством «Міжнародний ІпотечнийБанк» (далі - ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 1.06120998, відповідно до умов якого останнім було надано кредит в розмірі 180 тис. доларів США строком на 120 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у порядку та розмірах, визначених у кредитному договорі. Із метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та відповідачами 27 грудня 2006 року був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 74,4 кв. м, яка належить їм на праві спільної часткової власності. Оскільки відповідачі належним чином не виконували свої зобов'язання за кредитним договором № 1.06120998 від 27 грудня 2006 року, у них утворилась заборгованість, яка станом на 17 грудня 2013 року складає 799 270 грн 36 коп., у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 74,4 кв. м, житловою площею 51,4 кв. м, шляхом реалізації з публічних торгів за ціною, яка встановлюється на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року позов ПАТ «Платинум Банк» задоволено. У рахунок стягнення заборгованості з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Платинум Банк» за кредитним договором № 1.06120998 від 27 грудня 2006 року у розмірі 799 270 грн 36 коп., із яких: заборгованість за кредитом в розмірі 96 099,91 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 грудня 2013 року становить 768 126 грн 58 коп.; заборгованість за відсотками в розмірі 3786,56 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 грудня 2013 року становить 30 265 грн 97 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі 877 грн 81 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 74,4 кв. м,житловою площею 51,4 кв. м, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом реалізації з публічних торгів за ціною, яка встановлюється на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року змінено, замість висновку суду щодо реалізації предмета іпотеки за ціною, яка встановлюється на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, зазначено: «за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в сумі 2 млн 200 тис. грн.». У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, законність оскаржуваних судових рішень у межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 27 грудня 2006 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 1.06120998, відповідно до умов якого останнім було надано кредит в розмірі 180 тис. доларів США строком на 120 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у порядку та розмірах, визначених у кредитному договорі.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 74,4 кв. м, яка належить їм на праві спільної часткової власності.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «Платинум Банк» посилалось на те, що відповідачізобов'язання за вказаним кредитним договором виконували неналежним чином, внаслідок чого станом на 17 грудня 2013 року виникла загальна заборгованість у розмірі 799 270 грн 36 коп., із яких: заборгованість за кредитом в розмірі 96 099,91 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 грудня 2013 року становить 768 126 грн 58 коп.; заборгованість за відсотками в розмірі 3786,56 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 грудня 2013 року становить 30 265 грн 97 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі 877 грн 81 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки -трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 74,4 кв. м, відповідно до договору іпотеки від 27 грудня 2006 року та Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов'язанні.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціни» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм ст.ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст. 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1935цс15, від 21 жовтня 2015 рокуу справі № 6-1561цс15, які розглянуті ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Задовольняючи позов ПАТ «Платинум Банк», суд першої інстанції, з висновками якого фактично погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору, тому відповідно до договору іпотеки та положень Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, суд першої інстанції ухвалив рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом його продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Разом із тим, змінюючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки, апеляційний суд правильно зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, виходячи із висновку експерта судової оціночно-будівельної експертизи від 10 лютого 2017 року № 8748, відповідно до якого ринкова вартість іпотечної квартири на момент проведення дослідження становить 2 млн 200 тис. грн.

Висновки судів про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки з визначенням ціни його реалізації ґрунтуються на законі та узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що іпотечна квартира є єдиним місцем проживання її малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, і звернення стягнення на вказану квартиру порушує права неповнолітнього на житло на законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень не впливають, оскільки ОСОБА_8 народився після укладення договору іпотеки і набув право користування іпотечною квартирою як член сім'ї її співвласника. Обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження в апеляційному суді і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Платинум Банк» про неправильне застосування судами положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» безпідставні, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15.

Доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року у не зміненій апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М. Завгородня

Л.М.Мазур