Справа № 369/1556/17
Провадження № 2/369/1672/17
РІШЕННЯ

Іменем України

19.09.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Некстджен фінанси», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2, Служба у справах дітей та сімї Київської обласної державної адміністрації, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель», про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Некстджен фінанси» (далі ТОВ «Некстджен фінанси», відповідач), треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2, Служба у справах дітей та сімї Київської обласної державної адміністрації, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель» (далі ПАТ «КБ «Даніель»), про визнання договору іпотеки недійсним.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10.10.2011 року між ПАТ «КБ «Даніель» та донькою позивача ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1628-04-КНЖ-Т.

10.10.2011 року в забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Даніель» було укладено іпотечний договір, який посвічено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 2458 у відповідності до умов якого в іпотеку Банку було передано квартиру № 62 загальною площею 101,3 кв.м., що складається з двох кімнат житловою площею 54,5 кв.м., у будинку № 11, по вул. Л. Українки в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області.

06.04.2016 року між ПАТ «КБ «Даніель» та ТОВ «Фінансова компанія «Некстджен фінанси» укладено договір про відступлення права вимоги за вищезазначеним іпотечним договором.

Позивач зазначила, що у вищезазначеній квартирі проживає її донька та неповнолітня внучка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проаналізувавши норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Законів України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та «Про охорону дитинства», ОСОБА_1 вказала на недійсність іпотечного договору від 10.10.2011 року, враховуючи що на момент його укладення не було отримано відповідного дозволу органу опіки та піклування, при тому, що право на проживання, користування квартирою, яка передана Банку в іпотеку мала її неповнолітня внучка ОСОБА_4.

Позивач просила суд визнати недійсним іпотечний договір від 10.10.2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 2458, з моменту його укладення.

09.06.2017 року представник відповідача подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області письмові заперечення проти позову за вх. № 17040, відповідно до яких зазначив, що посилання позивача на той факт, що під час підписання іпотечного договору на іпотечне майно мала право неповнолітня дитина спростовується умовами оспорюваного договору та відсутністю доказів зменшення чи обмеження прав та інтересів дитини під час вчинення правочину щодо нерухомого майна, у звязку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача та ПАТ «КБ «Даніель» просили відмовити у задоволенні позову.

Начальник служби у справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області подав до суду заяву за вх. № 8835 від 23.03.2017 року з проханням розглянути справу за відсутності служби у справах дітей та сімї і вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, 10.10.2011 року між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1628-04-КНЖ-Т.

За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

10.10.2011 року в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Даніель» було укладено іпотечний договір, який посвічено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 2458 у відповідності до умов якого в іпотеку Банку було передано квартиру № 62 загальною площею 101,3 кв.м., що складається з двох кімнат житловою площею 54,5 кв.м., у будинку № 11, по вул. Л. Українки, с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Нормативними положеннями ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Звертаючись до суду з вимогою визнати недійсним іпотечний договір від 10.10.2011 року, позивач посилається на ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 Сімейного кодексу України, ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Відповідно до ст.177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, видавати письмові зобовязання від імені дитини, відмовлятися від майнових прав дитини.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування.

Як вказує Верховний Суд України у постанові від 10.02.2016 у справі № 6-3005цс15 та постанові від 22.06.2016 у справі № 6-1024цс16 при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Із наведеного вище вбачається, що дозвіл органу опіки та піклування необхідний у випадку, коли батьки (або особи які їх заміняють) вважають за необхідне розпорядитися нерухомим майном, яке повністю або частково належить неповнолітній дитини або яким дитина має право користуватися.

Аналогічна правова позиція висвітлюється також і в листі Міністерства юстиції України від 25.07.2006 року №19-50-556 «Щодо отримання згоди органів опіки та піклування» для встановлення факту користування нерухомим майном нотаріуси витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом встановлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органу опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, зазначено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Як вбачається із п. 2.1. іпотечного договору від 10.10.2011 року за реєстровим номером 2459 ОСОБА_2 було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (предмет іпотеки), що мала стати власністю іпотекодавця (ОСОБА_2) відповідно до договору купівлі-продажу цієї квартири, посвідченого 10.10.2011 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 за № 4677854.

Пунктами 2.3.7, 2.4 вищезазначеного договору вказано, що на момент підписання цього договору не існує подій, що створюють перешкоду по виконанню цього договору (судові спори, майнові вимоги третіх осіб); в малолітніх та неповнолітніх дітей іпотекодавця (ОСОБА_2) немає права користування предметом іпотеки; користувачі вищезазначеної квартири не є особами вказаними в ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», що підтверджується довідкою форми № 3, виданою на попереднього власника 10.10.2011 року ПП «Житлосервіс «Софіївка» Києво-Святошинського району Київської області.

Судом встановлено, що передана в іпотеку квартира купувалась ОСОБА_2 в той же день, коли укладався і іпотечний договір, тобто при його укладанні ні сам іпотекодавець, ні тим більше її дитина, фізично не могли проживати за вищезазначеною адресою чи користуватись такою квартирою.

Дочка іпотекодавця ОСОБА_4 не є власником або співвласником квартири, що є предметом іпотеки, на момент укладення іпотечного договору не була в ній зареєстрована, не проживала та не мала права користування квартирою, у звязку з чим, права малолітньої дитини порушеними не були.

Більш того, у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2940цс15 викладено правовий висновок згідно з яким норма ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачає необхідність попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків, є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

В порушення ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем та її представниками не було доведено, що укладенням іпотечного договору від 10.10.2011 року було допущено звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючих майнових прав дитини.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлений позов не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та ст. ст. 626, 627, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 18, 36 Закону України «Про іпотеку» п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Некстджен фінанси», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2, Служба у справах дітей та сімї Київської обласної державної адміністрації, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель», про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками цивільного процесу в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волчко А.Я.