У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_6, заінтересовані особи: ОСОБА_7 та відділ державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області на постанову державного виконавця, про закінчення виконавчого провадження, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 серпня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 4 лютого 2016 року,

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову від 22 червня 2015 року у виконавчому провадженні ВП № 46313585 державного виконавця відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області ЛемакВ.В. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2/1508/411/2012, виданого 2 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області; зобов'язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області В.В.Лемак поновити виконавче провадження ВП № 46313585 з примусового виконання виконавчого листа 2/1508/411/2012, виданого 2 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області щодо залишку заборгованості в сумі 91 871 грн.

Скарга мотивована тим, що за виконавчим листом, виданим 2 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області на виконання рішення від 7 серпня 2012 року, яким з боржника на її користь стягнуто борг за договором позики 157 000 грн, витрати з оплати судового збору 1 570 грн, правової допомоги 500 грн, а всього на суму 159 070 грн.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції від 17 січня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

22 червня 2015 року постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/1508/411/2012, виданого 2 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області.

ОСОБА_6 вказувала на те, що надані позивачем розписки про отримання стягувачем поросят, зерна та грошових коштів 7 000 грн, 30 595 грн, 2 500 грн не є погашенням боргу за виконавчим листом, а стосуються майнових відносин стягувача і боржника як колишнього подружжя та партнерів по підприємницькій діяльності з використання комбайнів та іншої сільськогосподарської діяльності у рослинництві.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 4 лютого 2016 року, скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області Лемак В.В від 22 червня 2015 року у виконавчому провадженні ВП № 46313585 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2/1508/411/2012, виданого 2 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області визнано неправомірною та скасовано. Зобов'язано державного виконавця відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області В.В.Лемак поновити виконавче провадження ВП № 46313585 з примусового виконання виконавчого листа 2/1508/411/2012, виданого 2 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області щодо залишку заборгованості в сумі 91 871 грн. Постановлено відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області повідомити суд і заявника про виконання ухвали не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання цієї ухвали суду.

ОСОБА_7, не погоджуючись з даними ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що підтвердженим є факт сплати боржником на користь стягувача грошових коштів за квитанціями від 9 вересня 2013 року на суму 49 000 грн, від 11 липня 2014 року на суму 18 199 грн, на загальну суму 67 199 грн, на часткове виконання рішення за виконавчим листом від 2 листопада 2012 року про стягнення боргу та витрат у справі в загальній сумі 159 070 грн. Квитанції від 11 і 14 серпня 2010 року та від 21 жовтня 2011 року не стосуються спірних правовідносин, оскільки видані до винесення рішення у справі про стягнення боргу. У розписці від 8 серпня 2013 року на 30 595 грн не зазначено про отримання стягувачем грошових сум на погашення боргу за договором позики стягнутих рішенням суду.

Стягувачем сплачено на виконання рішення суду про стягнення боргу 67 199 грн і залишок заборгованості на день винесення оскаржуваної заявником постанови складає 91 871 грн (159 070 - 67 199), щодо стягнення якого державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є неправомірною і підлягає скасуванню, а виконавче провадження щодо стягнення залишку боргу - поновленню.

Вважаючи законною і обґрунтованою постановлену судом першої інстанції ухвалу, апеляційний суд погодився з викладеними у ній висновками та залишив її без змін.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за виконавчим листом, виданим 2 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області на виконання рішення від 7 серпня 2012 року у справі № 2/1508/411/2012, з боржника на користь стягувача стягнуто борг за договором позики 157 000 грн, витрати з оплати судового збору 1570 грн, правової допомоги 500 грн, а всього на суму 159 070 грн.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції від 17 січня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 46313585 з виконання вказаного рішення.

За заявою боржника від 2 лютого 2015 року на адресу цього відділу ДВС, надано копії квитанцій та розписок стягувача про сплату боргу в сумі 159 070 грн згідно вказаного виконавчого листа, зокрема подано: розписка від 11 серпня 2010 року, що ОСОБА_6 отримала 2000 грн за автомобіль ВАЗ 2105 за договором купівлі-продажу, ще повинна отримати 5000 грн до кінця тижня; розписка від 14 серпня 2000 року, що ОСОБА_6 оголошує про втрату права власності на автомобіль НОМЕР_1 ВАЗ 2105 у зв'язку з усним договором про передачу у власність ОСОБА_7 у зв'язку з виплатою суми 7000 грн; розписка від 21 жовтня 2011 року, що ОСОБА_6 взяла у ОСОБА_7 кошти у розмірі 2500 грн; розписка від 15 квітня 2013 року, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 поросят вагою 305 кг по 45 грн за 1 кг загальною сумою 13725 грн; розписка від 11 червня 2013 року, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 поросят в кількості 5 шт. загальною вагою 102 кг по 40 грн на суму 4080 грн; розписка від 30 червня 2013 року, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 ячмінь на суму 1600 грн; розписка від 8 серпня 2013 року, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 кошти в сумі 30595 грн; розписка від 20 серпня 2013 року, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 ячмінь у кількості 2138 кг по 2000 грн за тону на суму 4276 грн; квитанція Ощадбанку від 9 вересня 2013 року про перерахування ОСОБА_7 на рахунок ОСОБА_6 49000 грн з призначенням платежу «виплачено заборгованість по рішенню суду»; розписка від 8 жовтня 2013 року, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 овес вагою 800 кг по 2000 грн за тону на суму 1600 грн; розписка від 10 жовтня 2013 року, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 зерно ячмінь вагою 830 кг по 2500 грн за тону на суму 2075 грн; розписка від 11 жовтня 2013 року, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 зерно ячмінь на суму 19050 грн і овес на суму 3900 грн, а всього 22950 грн; квитанція Ощадбанку від 11 липня 2014 року про перерахування ОСОБА_7 на рахунок ОСОБА_6 18 199 грн з призначенням платежу «погашення заборгованості згідно рішення суду, повний розрахунок».

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції від 22 червня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 2 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області про стягнення боргу в сумі 157000 грн закінчено.

Визнаючи неправомірною та скасовуючи вказану постанову суди попередніх інстанцій виходили з того, що на часткове виконання виконавчого листа від 02.11.2012 року про стягнення боргу та витрат у справі в загальній сумі 159 070 грн підтвердженим є сплата боржником на користь стягувача грошових коштів за квитанціями банку від 9 вересня 2013 року на 49 000 грн і від 11 липня 2014 року на суму 18 199 грн, всього на загальну суму 67 199 грн.

Заперечуючи проти задоволення скарги та оскаржуючи постановлену місцевим судом ухвалу в апеляційному порядку ОСОБА_7 посилався на те, що ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики була затверджена мирова угода на стадії виконання рішення від 7 серпня 2012 року (а.с.51), за умовами якої сторони визначили, що стягувач ОСОБА_6,. надає згоду на часткову заміну способу виконання рішення, шляхом передачі їй у власність майна належного боржнику ОСОБА_7 (комбайн ДОН-1500 з реєстраційним НОМЕР_2 1995 року, заводський № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_4, який сторони оцінюють у 25000 гривень, а також домоволодіння по АДРЕСА_1, належний боржнику згідно свідоцтва про право власності, виданого 9 вересня 2003 року Полезненською сільською радою, який сторони оцінюють у 25000 гривень). Виходячи з того, що боржник вже сплатив стягувачу 50000 гривень і залишок боргу становить 109070 гривень, з урахуванням вартості майна та вже сплаченої суми, залишок боргу в розмірі 59070 гривень він зобов'язаний був відшкодувати до 31 грудня 2014 року. На виконання зазначеної ухвали, продовжував сплачувати грошові кошти для погашення суми боргу.

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року скасовано ухвалу Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року про затвердження мирової угоди по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 січня 2015 року за заявою ОСОБА_7 допущено поворот виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди. Згідно цієї ухвали вимоги ОСОБА_7 задоволено частково, державну реєстрацію права власності за № 2886250 на об'єкт з реєстраційним номером 16 (АДРЕСА_1) зареєстрований за ОСОБА_6 на підставі ухвали Великомихайлівського районного суду від 21 серпня 2013 року скасовано.

Тобто, поворот виконання рішення суду, згідно вказаної ухвали стосувався майна - права власності на об'єкт нерухомості.

ОСОБА_7 посилався на те, що у мировій угоді ОСОБА_6 погоджувалась зі зміною порядку виконання рішення суду про стягнення боргу за договором позики.

Крім того, у письмових запереченнях на скаргу ОСОБА_6, ВДВС Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області посилався на те, що під час виконавчого провадження по виконанню виконавчого документа від 2 листопада 2012 року про стягнення боргу за договором позики, між сторонами укладалась мирова угода. Стягувач ОСОБА_6 власноруч надавала до відділу копії розписок про погашення ОСОБА_7 боргу.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_6 суд першої інстанції всупереч принципу повноти, всебічності та об'єктивності перевірки усіх фактичних обставин не дав належної правової оцінки підставам поданої скарги та не перевірив усіх обставин, на які посилалися сторони, з урахуванням зібраних у справі доказів, не перевірив усіх доводів, на які посилалися сторони, зокрема посилань ОСОБА_7 стосовно виконання ним рішення на стадії примусового виконання, затвердження мирової угоди, її виконання та подальше скасування.

Апеляційний суд вказаних порушень норм процесуального права не виправив.

Судами допущено однобічність у дослідженні доказів та неповноту встановлення фактичних обставин, не викладено обґрунтованих висновків, за яких суди дійшли, вважаючи постанову органу державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження неправомірною, не вказано в чому саме полягає її неправомірність.

Суди попередніх інстанцій доводів ОСОБА_7 не перевірили, не виконали вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надали мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення судом як першої, так і апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, ухвалені судом першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до місцевого суду на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 серпня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 4 лютого 2016 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
Є.П. Євграфова
Ю.Г.Іваненко
О.В. Умнова