АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1150/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А,М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест-МВ» про зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до ТОВ «Будінвест-МВ», вказував, що з квітня 2016 року працював на посаді головного бухгалтера ТзОВ «Будінвест-МВ» за сумісництвом. 01.07.2016 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням з 15.07.2016 року, проте був звільнений з посади директором ТОВ «Будінвест-МВ» 01.07.2016. За період з 01.07.2016 року по 15.07.2016 позивач був присутнім на робочому місці та виконував свої посаді обов'язки, проте зарплату за цей період йому не виплачено, у зв'язку з чим позивач просив змінити дату звільнення з «01.07.2016 року» на «15.07.2016 року», стягнути невиплачену заробітну плату в розмірі 838,09грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16926,21грн. завдану моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. На думку апелянта судом першої інстанції було невірно застосовано ст. 38 КЗпП України, безпідставно не взято до уваги докази на підтвердження його перебування на робочому місці і виконання обов'язків в період з 01.07.2016 по 15.07.2016 року. Табель обліку робочого часу не може бути належним та допустимим доказом його відсутності на роботі. Хибним вважає покладення на нього як головного бухгалтера відповідальності за невиплату йому ж заробітної плати та непроведення остаточного розрахунку, за відсутності розпорядчого документу (наказу, розпорядження) він не міг здійснити остаточний розрахунок з 01.07.2016 року.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що за наказом № 1-УС-0000038 від 11.04.2016р. ОСОБА_1 прийнято на роботу посаду головного бухгалтера ТзОВ «Будінвест-МВ» за сумісництвом з 11.04.2016 року.

01.07.2016 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з посади головного бухгалтера з 15.07.2016 року.

Наказом № 11 від 01.07.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера з 01.07.2016 року на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Отже, за змістом цієї норми законодавець закріпив за працівником право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з обов'язком попередження власника про звільнення письмово за два тижні.

В свою чергу ця норма не передбачає обов'язку власника або уповноваженого ним органу розірвати договір виключно через два тижні після подачі працівником заяви про звільнення.

Виходячи з наведеного, звільнення працівника за власним бажанням без двотижневого відпрацювання є правом роботодавця і не порушує право позивача.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів судом.

Так, за змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно наданого товариством табелю обліку робочого часу за липень 2016 року ОСОБА_1 в липні 2016 року не працював.

За змістом ст. 30 Закону України «Про оплату праці», Наказу Держкомстату № 489 від 05.01.2008 року обов'язок щодо ведення обліку кількості відпрацьованого робочого часу працівниками покладено на роботодавця, при цьому табель обліку робочого часу є первинним обліковим документом щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників.

А отже, цей документ є достатнім на допустимим доказом на підтвердження факту відсутності позивача на роботі з 01.07.2016 року, достовірність даних табелю не спростована апелянтом.

Копії оборотно-сальдових відомостей товариства, надані позивачем, не є документами обліку кількості відпрацьованого робочого часу працівниками, тому суд обґрунтовано не прийняв їх до уваги.

В свою чергу наявність електронного підпису позивача на звітах, поданих у період з 1 по 15 липня 2016 року, не свідчить про перебування його на роботі, оскільки його ж електронний підпис міститься на звітах, поданих і після 15.07.2016 року.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України належно оцінив представлені сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Заворотна О.Л. Провадження № 22-ц/792/1150/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 55