Справа № 189/1054/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.10.2017 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Лукінова К.С.

при секретарі Копиця С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків у результаті порушення цивільного права,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків у результаті порушення цивільного права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 травня 2012 року позивач уклав із відповідачем договір позики, згідно з яким передав йому у тимчасове користування грошові кошти у сумі 7 245 доларів США, з умовою їх повернення до 25 листопада 2012 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню зазначеного у розписці строку відповідач борг не повернув. Після 25 листопада 2012 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, взяті в борг, проте відповідач іх не повертав. Таким чином відповідач ухилявся від повернення позивачу взятих у борг грошових коштів. Позивач звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області про стягнення суми за борговою розпискою. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2014 р. встановлено, що 28 травня 2012 р. позивач передав відповідачу 7 245 (сім тисяч двісті сорок п'ять) доларів США, з умовою їх повернення до 25 листопада 2012 року. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2014 р. з відповідача на користь позивача стягнута сума боргу у розмірі 57 909,28 грн. в зв'язку з неповерненням грошей за розпискою від 28.05.2012 р. Тим самим рішенням суду встановлено, що виходячи із курсу долара США, який існував на дату звернення до суду та на дату винесення рішення судом офіційний курс НБУ України становив 799 грн. 30 коп. за купівлю 100 доларів США. Разом з тим, зазначене рішення було виконано тільки 05.11.2014 р. Станом на 05.11.2014 р. офіційний курс НБУ України становив 1 349 грн. 70 коп. за купівлю 100 доларів США. Отже, з врахуванням офіційного курсу НБУ долара США до гривні станом на дату виконання рішення (05.11.2014 року) відповідач повернув позивачу позику в гривнях в сумі, що була еквівалентна 4 290,52 доларів США, а не 7 245 доларів США. Тобто, позивач недоотримав 2 954,48 долари США. З урахуванням викладеного позивач звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з відповідача 39 876,49 грн. та судові витрати у сумі 398, 77 грн. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016р. у справі № 189/845/15-ц позов був повністю задоволений та стягнуто з відповідача на користь позивача суму недоотриманого доходу у розмірі 39 876.49 грн. та судовий збір в розмірі 398,77 грн. Станом на 20.06.2017 р. вказане рішення не виконане. На 20.06.2017 р. офіційний курс НБУ України становить 2602 грн. 31 коп. за купівлю 100 доларів CШA. Отже, станом на 20.06.2017 р. з врахуванням того, що рішення про стягнення збитків не виконано, збитки позивача з врахуванням поточного курсу іноземних валют складають: 2 954,48 (дол. США) * 26,02 (курс) = 76 875,57 грн. Сума недоотриманого доходу за вирахуванням стягнутих раніше за рішенням суду складає: 76 875,57 грн. - 39 876,49 = 36 999,08 грн. Вважає, що сума курсової різниці по своїй правовій природі є збитками у розуміння ст. 22 ЦК України, оскільки пов'язана з здороженням валюти США, в якій була надана позика.

Представник позивача надала до суду письмові заперечення, в яких вказала наступне. По-перше, відповідача вже було притягнуто до відповідальності за вчинене правопорушення. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2014 року було постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 57 909 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот дев'ять) гривень 28 копійок в рахунок відшкодування суми боргу та суму процентів за користування чужими коштами в розмірі 976 (дев'ятсот сімдесят шість) гривень 96 копійок. Позивачем було прийнято 57 909 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот дев'ять) гривень 28 копійок в рахунок відшкодування суми боргу. Даний факт не заперечується сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до ч 1.ст. 61 ЦПК України, та, в свою чергу, свідчить про припинення правовідносин сторін, які ґрунтуються на договорі позики. Отже, порушене право Позивача вже було захищено судом, відповідача було притягнено до відповідальності, а зобов'язання було припинене у зв'язку з його виконанням. По-друге, існує справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Покровським районним судом Дніпропетровської області було розглянуто та вирішено справу № 189/845/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків у вигляді недоотриманого доходу. Отже, в одному і тому ж суді існують дві тотожні між собою справи за №189/845/15-ц та №189/1054/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, у яких підстава та предмет спору однакові. По-третє, різниця між гривневим еквівалентом заборгованості суми в іноземній валюті станом на дату фактичного виконання рішення суду та гривневим еквівалентом заборгованості суми в іноземній валюті станом на дату винесення рішення суду не є збитками відповідно до цивільного законодавства України. ОСОБА_1 в позовній заяві не обґрунтував яким чином різниця курсу національної валюти відносно іноземної завдала йому збитків, та не подав доказів які б підтвердили його твердження. По-четверте, законодавством України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів судом. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом. Ні ст. 16 ЦК України, ні жодним іншим законом, ні умовами укладеного між сторонами договору позики не встановлена можливість позикодавця звернутися до суду із обраним ним способом захисту. Керуючись приписами ст. 524 та 533 ЦК України можна дійти до висновку, що можливості стягнення збитків у вигляді недоотриманого доходу в розмірі різниці між гривневим еквівалентом заборгованості суми в іноземній валюті станом на дату фактичного виконання рішення суду та гривневим еквівалентом заборгованості суми в іноземній валюті станом на дату винесення рішення суду законодавством України не передбачено. По-п'яте, вина є обов'язковим елементом при визначенні чи мало місце порушення зобов'язання або завдання збитків чи ні. Зобов'язання за договором позики було виконане ОСОБА_2 належним чином, і в момент виконання позивачем не оспорювалися. Сторони визнають факт отримання ОСОБА_1 57 909 (п'ятдесяти семи тисяч дев'ятсот дев'яти гривень) 28 копійок в рахунок відшкодування суми боргу. ОСОБА_4 провадження за виконавчим листом № 189/845/15-ц від 18 серпня 2016 року також закрите у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 р. згідно з виконавчим документом. ОСОБА_2 було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання та виконання рішень суду. Ставити у вину відповідача коливання курсової різниці національної валюти відносно іноземної вважає недоцільним. Також не можна ставити у вину боржника дії державного виконавця. Грошові кошти перераховувалися державним виконавцем на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 р. та у розмірі 39 876 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот сімдесят шість гривень) 49 копійок. Державний виконавець стягує в примусовому порядку суму боргу, визначеному рішенням суду, без будь-якої участі у таких діях відповідача. Це свідчить про відсутність вини ОСОБА_5 у стягненні виконавцем такої суми коштів, яку ОСОБА_1 вважає недостатньою. З цього можна зробити висновок, що ОСОБА_2 вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання. Вини ОСОБА_2 у коливанні курсу національної валюти відносно іноземних валют немає. Ставити у вину Відповідачеві дії державного виконавця також не вбачається можливим. ОСОБА_4 зобов'язаний діяти у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією України, ЗУ «Про ОСОБА_4 провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Позивач та його представник підтримали позовні вимоги, та просили позов задовольнити, посилаючись на вимоги викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на подані до суду заперечення, та просили суд відмовити в задоволенні позову та застосувати позовну давність.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено судом, рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2014 року у справі №189/1092/13-ц з відповідача на користь позивача стягнута сума боргу у розмірі 57 909,28 грн. в зв'язку з неповерненням грошей за розпискою від 28.05.2012 р. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року у справі № 189/845/15-ц позов був повністю задоволений та стягнуто з відповідача на користь позивача суму недоотриманого доходу у розмірі 39 876.49 грн.

В силу положення ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 28.09.2017 року виконавче провадження з виконання рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму недоотриманого доходу у розмірі 39876,49 грн. та судовий збір у розмірі 398,77 грн. було закінчено в зв'язку з виконанням боржником рішення суду в повному обсязі. (а.с.36).

Тобто, зобов'язання ОСОБА_2 щодо виплати на користь ОСОБА_1 суми недоотриманого доходу у розмірі 39876,49 грн. є припиненими та виконаним.

Звертаючись до суду позивач посилається на те, що станом на 20.06.2017 року вказане рішення не виконане. На 20.06.2017 р. офіційний курс НБУ України становить 2602 грн. 31 коп. за купівлю 100 доларів CШA . Отже, станом 20.06.2017 р. з врахуванням того, що рішення про стягнення збитків не виконано, збитки позивача з врахуванням поточного курсу іноземних валют складають: 2 954,48 (дол. США) * 26,02 (курс) = 76 875,57 грн. Сума недоотриманого доходу за вирахуванням стягнутих раніше за рішенням суду складає: 76 875,57 грн. - 39 876,49 = 36 999,08 грн. Вважає, що сума курсової різниці по своєї правовій природі є збитками у розуміння ст. 22 ЦК України, оскільки пов'язана з здороженням валюти США, в якій була надана позика.

Відповідно до ст..533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення недоотриманого доходу, позивач розпорядився своїм правом і визначив суму зобов'язань у гривнях з врахуванням курсу НБУ долар до гривні станом на день звернення до суду, в зв'язку з чим суд розглянув попередні справи в межах заявлених позовних вимог.

Зміна курсу долара за офіційним курсом НБУ після ухвалення рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року не є підставою для задоволення судом даного позову.

Разом із цим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення упущеної вигоди, суд керується наступним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

При таких обставинах та за результатами розгляду даної справи суд дійшов до висновку, що істотне подорожчання іноземної валюти відносно гривні не є упущеною вигодою в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року вимоги в цій частині були повністю задоволені та позивач не міг повторно зазнати збитків за інший період від невиконання відповідачем одних і тих самих зобовязань, адже вони були припинені виконанням 05.11.2014 року. Відтак право позивача на відшкодування збитків в результаті порушення його цивільного права вже було захищено судом і повторному судовому захисту не підлягає.

Тобто, упущену позивачем вигоду та реальні збитки в 2014 році, у вигляді витрат, які позивач зазнав у звязку з купівлею іноземної валюти доларів США за звищеним курсом в 2014 році йому в повному обсязі відшкодовані рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року та його виконанням 15.09.2017 року (постанова про закриття виконавчого провадження від 28.09.2017 року ВП №52102229) (а.с. 36).

Доводи позивача про те, що якби ОСОБА_2 вчасно виконав своє зобовязання щодо сплати грошової суми в розмірі, визначеному рішенням суду, позивач не зазнав би таких збитків від істотного подорожчання доллару, також судом до уваги не беруться в звязку із наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Суд звертає увагу на те, що пов'язуючи збитки від істотного подорожчання іноземної валюти станом на 20.06.2017 року, ОСОБА_1 не використовує своє право на звернення із скаргою на дії державного виконавця в межах зазначеного виконавчого провадження в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, не ставить питання про стягнення індексу інфляції чи штрафних санкцій до відповідача за несвоєчасне виконання рішення суду, а обирає невірний спосіб захисту своїх прав шляхом повторного відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є безпідставними і не можуть бути задоволені.

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності, то суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки позовна давність позивачем не пропущена.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Право позивача було порушено 05.11.2014 року, а тому строк позовної давності закінчується 05.11.2017 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 24.07.2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Але, як зазначалося вище, порушене право позивача 05.11.2014 року вже було захищене судом, рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року у справі №189/845/15-ц.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в звязку з їх безпідставністю.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України і покладає їх на позивача.

Керуючись ст.ст.3, 10,60, 88, 209, 213-215 ЦПК України ст. ст. 22. 533, 599, 1046-1047 ЦК України, суд

вирішив :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків у результаті порушення цивільного права - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя К.С. Лукінова