Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 05 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримавкредит у розмірі 85 тис. доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05 березня 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого виступає вказанаквартира.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2009 року стягнуто із ОСОБА_7 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» кредитну заборгованість у розмірі 86 867 доларів 21 цент США та пеню у розмірі 5 919 грн 31 коп.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 яка належить позичальнику (іпотекодавцю) ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 березня 2008 року; виселено ОСОБА_7 з придбаної за кредитні кошти квартири без надання іншого житлового приміщення.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 22 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказане рішення суду у примусовому порядку не виконано.

Постановою господарського суду Харківської області від 24 червня 2011 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_7 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; знято заборону відчуження на нерухоме майно за договором іпотеки від 05 березня 2008 року та вилучено обтяження іпотекою з Державного реєстру іпотек. До складу ліквідаційної маси банкрута включено квартиру АДРЕСА_1.

10 квітня 2012 року листом банк повідомлено про те, що за результатами аукціону, який відбувся 12 грудня 2011 року, з переможцем аукціону укладено договір купівлі-продажу квартири 17 січня 2012 року. Кошти від реалізації квартири станом на дату пред'явлення цього позову до банку не надійшли.

Постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 02 липня 2012 року постанова про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 банкрутом скасована.

Позивач зазначав, що скасування незаконного судового рішення про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 банкрутом, на підставі якого з Державного реєстру іпотек вилучено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, тобто, що іпотека є дійсною.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року у позові банку до нового власника предмету іпотеки ОСОБА_6про визнання правочину недійсним, витребування майна, визнання права власності за іпотекодавцем відмовлено, оскільки квартиру було придбано на підставі протоколу аукціону від 12 грудня 2011 року, який на теперішній час не визнано недійсним. Згідно договору купівлі-продажу від 20 січня 2012 року переможець аукціону ОСОБА_9 відчужив квартиру ОСОБА_6

Посилаючись на те, що право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_6, тобто саме вона несе всі обов'язки за договором іпотеки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки, позивач просив у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором від 05 березня 2008року у розмірі 156 305 доларів 64 центи США, 3 441 981 грн63 коп. пені станом на 26 серпня 2015року, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 81 262 доларів США, простроченої заборгованості за процентамиза період з 01 серпня 2015 рокупо 26 серпня 2015 рокуу розмірі 804долари 61 цент США, простроченої заборгованості за процентами у розмірі 74 239 долари 03 центиСША, пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 2 013 073грн 87 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 1 428 907 грн 76 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Укргазбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укргазбанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та задовольнити позов банку.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 05 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 85тис. доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05 березня 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого виступає вказана квартира.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2009 року стягнуто із ОСОБА_7 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» кредитну заборгованість у розмірі 86 867 доларів 21 цент США та пеню у розмірі 5 919 грн 31 коп.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - АДРЕСА_1, яка належить позичальнику (іпотекодавцю) ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 березня 2008 року; виселено ОСОБА_7 з придбаної за кредитні кошти квартири без надання іншого житлового приміщення.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 22 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказане рішення суду у примусовому порядку не виконано.

Постановою господарського суду Харківської області від 24 червня 2011 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_7 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; знято заборону відчуження на нерухоме майно за договором іпотеки від 05 березня 2008 року та вилучено обтяження іпотекою з Державного реєстру іпотек. До складу ліквідаційної маси банкрута включено квартиру АДРЕСА_1.

10 квітня 2012 року листом банк повідомлено про те, що за результатами аукціону, який відбувся 12 грудня 2011 року, з переможцем аукціону укладено договір купівлі-продажу квартири 17 січня 2012 року. Кошти від реалізації квартири станом на дату пред'явлення цього позову до банку не надійшли.

Постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 02 липня 2012 року постанова про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 банкрутом скасована.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року у позові банку до нового власника предмету іпотеки ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, витребування майна, визнання права власності за іпотекодавцем відмовлено, оскільки квартиру було придбано на підставі протоколу аукціону від 12 грудня 2011 року, який на теперішній час не визнано недійсним. Згідно договору купівлі-продажу від 20 січня 2012 року переможець аукціону ОСОБА_9 відчужив квартиру ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, із висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що на час переходу права власності на вказану квартиру до ОСОБА_9, а потім і до ОСОБА_6, запис про заборону і обтяження квартири іпотекою було виключено із реєстру, необхідність згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, чинним законодавством не передбачено. Підстави для застосуванняст. 23 Закону України «Про іпотеку» до нового власника квартири, який придбав її за відсутності заборони на відчуження у межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяження,відсутні.

Із такими висновками погодитися не можна.

При вирішенні спору апеляційний суд послався на висновки Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-2684цс15 від 30 березня 2016 року. Разом з тим, у справі, яку переглядав Верховний Суд України 30 березня 2016 року, встановлено, що спірне майно було реалізовано в межах ліквідаційної процедури боржників з припиненням обтяження на підставі чинних судових рішень про визнання їх банкрутами.

Натомість у даній справі постанова про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 банкрутом скасована, а тому висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-2684цс15 від 30 березня 2016 року, не може бути врахованим при вирішенні цієї справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, якщо презумпцію правомірності договору не спростовано (а у випадку, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) то всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

За таких обставин, з огляду на тлумачення сутності іпотеки та змісту правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин слід вважати, що ефективним відновленням прав кредитора у зв'язку зі скасуванням незаконного рішення є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої угодою сторін як однієї з умов надання (отримання) кредиту.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1534цс16 від 05 квітня 2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З урахуванням викладеного, висновку про те, що у зв'язку з переходом до ОСОБА_6 права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки) вона не набула статусу іпотекодавця за іпотечним договором, суди дійшли внаслідок неправильного застосування ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та без врахування тих обставин, що наслідком скасування постанови господарського суду про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 банкрутом є збереження обтяження спірного майна іпотекою, оскільки скасовано судове рішення, яке стало підставою для реалізації майна боржника. Скасований судовий акт не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Таким чином, судові рішення у справі підлягають скасуванню за ст. 338 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик