Справа № 442/7866/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/5536/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Мікуш Ю.Р

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: третьої особи - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, з участю третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання, визнання протиправним рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, з участю третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання, визнання протиправним рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі посилається на те, що малолітні діти проживали разом з їх батьками у благоустроєному житловому приміщенні, яке має відповідати встановленим санітарним та технічним вимогам. Заселятися з чоловіком і дітьми до квартири АДРЕСА_1 та проживати в ній, де вже проживало дві інші сім'ї суперечить їх правам та вимогам згаданого житлового законодавства.

Також вказує, що з 2004 року вона не могла і не проживала у вказаній квартирі, де не було жодних елементарних умов для проживання і не було місця для проживання, тому у 2004 році ОСОБА_4 разом із двома доньками вимушена була перейти проживати до ОСОБА_7 у квартиру АДРЕСА_2 за згодою та з відома останнього, оскільки це було єдине реальне благоустроєне житло для дітей.

Отже, приватизація квартири АДРЕСА_2 є незаконною, оскільки разом з малолітніми дітьми на час приватизації постійно проживали у вказаній квартирі, проте, ні апелянта, ні її дітей не включено до кола осіб, які мають право на приватизацію квартири АДРЕСА_2.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання ОСОБА_4 не з»явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи (а.с. 174).

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання також не з»явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Також ОСОБА_7 подав заяву про визнання апеляційної скарги та розгляд справи без його участі (а.с. 180).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника - Форемського щодо заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у: власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст. 2 закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.»

У відповідності до ч. 2 ст. 8 закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України, визначається, що на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей не потрібно згоди інших членів сім'ї. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Як вірно установлено судом першої інстанції, двокімнатна квартира АДРЕСА_2 перебувала у комунальній власності, основним квартиронаймачем був ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, що стверджується копією свідоцтва про його смерть від 22 травня 2014 року серія НОМЕР_1 (а.с.12).

У грудні 2007 року спірна квартира була приватизована особами які проживали та були зареєстрованій у ній. Зокрема, згідно довідки про склад сім»ї від 10 жовтня 2007 року, у квартирі, на той час, були зареєстровані ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с.105).

25 грудня 2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.115).

На час приватизації квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_9, позивач ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 однак, була зареєстрована у АДРЕСА_1.

07 грудня 2010 року ОСОБА_9 склала заповіт за яким належну їй частку квартири АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_10 (а.с.31).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9, що стверджується копією свідоцтва про її смерть від 04 березня 2014 року серія НОМЕР_2 (а.с.24), після чого ОСОБА_10 звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту від 07 грудня 2010 року.

Між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 почалися спори щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_2.

Зокрема, 03 липня 2014 року ОСОБА_10 звернулася у Дрогобицький МВ УМВСУ у Львівській області з приводу того, що ОСОБА_11 виламав двері у спірній квартирі і вставив інші (а.с.88).

З цього приводу було порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.365 КК України.

Отже, питання встановлення факту постійного проживання у АДРЕСА_2, визнання приватизації квартири недійсною стало актуальним для ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вже після смерті ОСОБА_9 та прийняття спадщини ОСОБА_10 згідно заповіту від 07 грудня 2010 року.

У той же час, станом на грудень 2007 року, ОСОБА_4 не ставила питання про включення її та дітей у списки осіб які мають право на приватизацію спірної квартири, тим самим погодилася, що квартиру приватизують її чоловік ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9

При встановлених обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Павлишин О.Ф.

Мікуш Ю.Р.