Ухвала іменем україни
13 вересня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що у липні 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 103 620 дол. США зі сплатою 11,9 % річних, строком до 31 липня 2032 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки сторонами визначено квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу.

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконала допустила порушення строків погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 01 березня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 1 449 099 грн 97 коп.

Посилаючись на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві власності відповідачці, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2008 року № 2706/0708/71-484 у загальній сумі 1 449 099 грн 97 коп. шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Закона України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2008 року у розмірі 1 449 099 грн 97 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 31 липня 2008 року - однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_6 на праві власності, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і справу передати на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позичальник іншого, придатного для проживання нерухомого майна не має, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у власності ОСОБА_6 знаходиться інше придатне для проживання нерухоме майно -- житловий будинок.

Такі висновки є правильними та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 2706/0708/71-484, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 103 260 дол. США строком до 31 липня 2032 року зі сплатою 11,9 % річних.

За умовами п. 1.4 кредитного договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків за договором купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_7 з метою придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 2 кредитного договору відповідач ОСОБА_6 передала в іпотеку банку належне їй на праві власності майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 31,80 кв. м, житловою площею 17,1 кв. м.

ОСОБА_6 умови кредитного договору не виконала, останній платіж на погашення кредиту здійснила у грудні 2012 року.

Судом встановлено, що ВАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року уступило право вимоги за кредитним та іпотечним договорами ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яке того ж дня уступило право вимоги за договорами за ТОВ «Кредитні ініціативи», у зв'язку з чим у реєстрі іпотек було внесено відповідні зміни.

На адресу відповідачки позивачем надіслано повідомлення про усунення порушень, в якій позивач звернувся до відповідачки з вимогою достроково погасити суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 449 099 грн 97 коп., яка залишилася без виконання (а. с. 59 т. 1).

Згідно з розрахунком заборгованості заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором від 31 липня 2008 року станом на 01 березня 2013 року становить 1 449 099 грн 97 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_6 від 22 жовтня 2015 року у приватній власності відповідачки крім іпотечної квартири знаходиться домоволодіння (житловий будинок з надвірними спорудами) й земельна ділянка площею 0,025 га, розташована за адресою: АДРЕСА_4

Вказане нерухоме майно ОСОБА_6 передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» на підставі іпотечного договору від 30 липня 2008 року, укладеного на забезпечення виконання умов кредитного договору від 30 липня 2008 року на суму 100 000 дол. США, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».

У зв'язку з виникненням кредитної заборгованості за договором від 30 липня 2008 року, в сумі 1 145 496 грн 90 коп., виконавчим написом від 31 січня 2014 року № 432, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., звернуто стягнення на вказане нерухоме майно (а. с. 76-84, т. 2).

Постановою державного виконавця Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 09 червня 2015 року виконавчий напис повернуто стягувачу без виконання на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а. с. 68, т. 2).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу » та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку », якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Як вбачається із п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», обов'язковою умовою застосування даного закону є використання предмета іпотеки як місця постійного проживання майнового поручителя та відсутність у нього іншого нерухомого майна.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій - це відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Таким чином, апеляційний суд встановивши, що у власності ОСОБА_6 знаходиться інше придатне для проживання нерухоме майно -- житловий будинок, який перебуває в іпотеці та на нього було звернуто стягнення за виконавчим написом нотаріуса, виконання якого фактично зупинено на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для повторного застосування положень вищевказаного закону до предмета іпотеки за іншими кредитними зобов'язаннями відповідача, оскільки це призведе до порушення прав позивача, як кредитора.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду не вбачається, що судом при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович