Провадження №2/485/296/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

07 червня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі головуючого судді Кішковської З.А.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

16 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним їй на праві власності жилим будинком АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач після реєстрації місця проживання за вказаною адресою з 28 листопада 2009 року у помешканні не проживав.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що є власницею будинку по АДРЕСА_1. У листопаді 2009 році з її згоди за вказаною адресою посвідчено реєстрацію місця проживання брата її невістки - ОСОБА_2 При цьому, відповідач до будинку не вселявся, з вказаного часу і дотепер фактично проживає за іншою адресою. На її звернення відповідач відмовив у знятті з реєстраційного обліку.

Відповідач, за належності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом друку газетного оголошення за місцем останнього відомого проживання у періодичному виданні по Миколаївській області газеті "Рідне Прибужжя" 01 червня 2017 року, у судове засідання не з"явився. Про причини неявки суд не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи не надав.

Судом, за згоди позивачки, на підставі ст.224 ЦПК України, ухвалено про заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на нерухоме майно від 12 грудня 2008 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №66 від 21 жовтня 2008 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить жилий будинок АДРЕСА_1. Копія свідоцтва про право на нерухоме майно та копія витягу з реєстру права власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 12 грудня 2008 року долучені до матеріалів справи (а.с.4, 4-зворот).

28 листопада 2009 року за вказаною адресою посвідчено реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, який не є членом сім"ї позивачки, що підтверджується даними адресної довідки виконавчого комітету Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївській області (а.с.12).

Актом депутата виконавчого комітету Киселівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Григор"євої І.Ф., датованого 11 травня 2017 року, посвідчено, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 не проживає з 28 листопада 2009 року (а.с.8).

Допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ствердили, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживав і посвідчив таке з метою наступного працевлаштування.

Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні - ст.321 ЦК України. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно правової позиції ВСУ у постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Захищаючи права власності громадян, суд усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Частина 2 статті 405 ЦК України визначає, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За аналогією закону, особа, яка не є членом сім"ї власника житла, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між нею і власником житла або законом.

У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивачки на житлове приміщення, погодження її на реєстрацію у вказаному житлі місця проживання відповідача, його відсутність за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, а саме з листопада 2009 року. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у будинку.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, суд ухвалює про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640грн. за квитанцією від 12 травня 2017 року (а.с.1).

Керуючись ст.ст.3,4,15,57,60,208-210,213,214,215,218,224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок)грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачкою на ім'я апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути ним подано протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Суддя