11 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору дарування,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору дарування.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_5 порушив умови передання у дар нерухомого майна, а саме своїми діями створює загрозу беззворотньої втрати подарунку, що становить для неї велику немайнову цінність, оскільки ця частина житлового будинку залишилася їй як памʼять від її подруги.
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від

26 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2016 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 травня

2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із їх безпідставності.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про поважність причини пропуску позовної давності для звернення

ОСОБА_4 з вказаним позовом і розглянув позовні вимоги по суті, оскільки позивачка лише в березні 2016 року дізналася, що ОСОБА_5 має намір продати частку подарованого житлового будинку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за договором дарування від 22 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу АгбунМ.І. за № 5460, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_7 12/100 частини житлового будинку по

АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись із даним позовом до суду, ОСОБА_4 відповідно до вимог ч. 2 ст. 727 ЦК України зазначала, що ОСОБА_5 порушив умови передання у дар нерухомого майна, а саме своїми діями створює загрозу беззворотньої втрати подарунку, що становить для неї велику немайнову цінність, оскільки ця частина житлового будинку залишилася їй як памʼять від її подруги.

Дарування будь-якого майна, в тому числі нерухомого, є виключним правом власника цього майна. Договори на дарування майна, що знаходиться у спільній власності, укладаються за загальними правилами за згодою всіх учасників. Якщо подароване нерухоме майно було у приватній (або частковій) власності однієї особи, тоді згода іншої особи не потрібна. В судовому порядку, шляхом подання позовної заяви, договір дарування можливо розірвати (визнати його недійсним) за певних умов, визначених у ст. 727 ЦК України, з доведенням цих обставин у суді.

Згідно зі ст. 727 ЦКпередбачено випадки, в яких дарувальник може розірвати договір дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомого майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Також договір дарування може бути розірваний на вимогу дарувальника, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати, знищення чи пошкодження дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Якщо згідно з договором дарування дарувальник має передати дарунок обдаровуваному в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини, то відмовитись від передання дарунка в майбутньому дарувальник може тільки в тому разі, якщо після укладення договору його майновий стан істотно погіршився

(ст. 724 ЦК України).

Згідно з ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановлено, що ОСОБА_4 не доведено належними доказами, що належна їй частка житлового будинку, яку вона подарувала відповідачу, становить для неї велику немайнову цінність, а саме не доведено, в чому полягає така цінність, оскільки своїми діями, щодо відчуження подарованої їй її подругою квартири, вона спростовує свою позицію, оскільки добровільно за власною волею подарувала відповідачу належну їй частку квартири, чим наділили його всіма повноваженнями щодо розпорядження зазначеною власністю, не включивши в договір дарування особливих умов щодо користування та розпорядження відповідачем зазначеної частки домоволодіння.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 липня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору дарування залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова