Справа № 163/3225/16-ц
Провадження № 2/163/77/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( З А О Ч Н Е )

31 травня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Чишія С.С.
при секретарі Носку А.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
в с т а н о в и в :
У позовній заяві Луцький прикордонний загін просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування службовим жилим приміщенням загальною площею 70,50 м2 за адресою: АДРЕСА_1 . Вимоги обґрунтовано тим, що вказане житло було у встановленому порядку надане військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Відповідним наказом підполковник ОСОБА_2 у 2011 році направлений для подальшого проходження військової служби до військової час-тини 2253 в місто Чернігів із виключенням із списків ІНФОРМАЦІЯ_1 та усіх видів забезпечення. У 2011 році ОСОБА_2 знятий з квартирного обліку загону у зв`язку з переміщенням до іншого місця проходження служби. В порушення положень ст.124 ЖК України, п.2.21 Інструкції «Про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України» відповідач не здав службове житло, незважаючи на неодноразові звернення щодо сплати заборгованості за комунальними послугами і звільнення житла.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Останнім відомим його місцем проживання є спірна квартира в АДРЕСА_2 (місце розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 ). В ході судового розгляду встановлено, що у березні 2012 року ОСОБА_2 звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я і направлений для військового обліку в Луцький ОМВК. Останній на запит суду повідомив, що відповідач на військовому обліку не перебуває. З врахуванням наведених обставин в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України виклик відповідача здійснено через оголошення в газеті «Волинь-нова». На визначену дату відповідач не з`явився, заяв чи клопотань щодо суті позову та процедури його розгляду не подав. У зв`язку з викладеним суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів, проти чого представник позивача не заперечив.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступне.

Копією протоколу №6 від 01.11.2010 року стверджено, що житлова комісія Луцького прикордонного загну вирішили клопотати перед начальником загону про надання службового житла відповідачу у спірному жилому приміщенні.

З копії протоколу №9 від 24.12.2012 року вбачається, що житлова комісія Луцького прикордонного загону поставила на квартирний облік для отримання житлової площі ОСОБА_2 .

Згідно копії корінця ордеру на службове жиле приміщення №6 ОСОБА_2 ви-дано ордер на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 46,2 м2 за адресою: відділ прикордонного служби «Ягодин», будинок АДРЕСА_3 .

Витягом з наказу начальника Луцького прикордонного загону від 05.10.2011 року №409-ОС стверджено, що на підставі наказу Голови Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 виключено зі списків частини та всіх видів забезпечення і направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 в місто Чернігів.

З протоколу №6 від 28.10.2011 року вбачається, що житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 зняла з квартирного обліку військовослужбовця ОСОБА_2 у зв`язку із переміщенням до іншого місця проходження військової служби.

Згідно довідки №430 від 17.11.2016 року ОСОБА_2 на квартирному обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває.

З повідомлень Луцького прикордонного загону вбачається, що станом на 12.09.2016 року, 20.10.2016 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість за проживання у службовому житлі загону в сумі відповідно 2632,28 та 3403,78 гривень, яка на час розгляду позову не погашена.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.01.2012 року №23-ОС стверджено, що на підставі наказу Голови Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 звільнено з військової служби за станом здоров`я і направлено на військовий облік в Луцький об`єднаний міський військовий комісаріат.

З інформації Луцького ОМВК від 10.05.2017 року №1730 встановлено, що ОСОБА_2 на військовому обліку у військкоматі не перебуває.

Згідно акту обстеження відомчої житлової площі по АДРЕСА_1 від 25.11.2016 року у вказаному приміщенні відповідач не проживає, відомче житло закрите.

Згідно з рішенням Рівненської сільської Ради Любомльського району від 25.11.1997 року та відповідно довідки Луцького прикордонного загону від 21.04.2017 року №148 будинок із спірною квартирою відноситься до службового житла і знаходиться на балансі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, по справі встановлено, що відповідач як військовослужбовець Державної прикордонної служби у встановленому порядку вселився у спірне відомче службове житло. При цьому ОСОБА_2 з 2011 року в із списків військовослужбовців Луцького прикордонного загону виключений, а з 2012 року на військовій службі не перебуває взагалі.

Згідно із ч.1 ст.118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Статтею 123 ЖК УРСР встановлено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Відповідно до ст.124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 125 ЖК УРСР встановлює перелік осіб, яких не може бути виселено із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, в тому числі, сім`ї військовослужбовців.

Позивач заявив вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування службовим житлом. При цьому в позовній заяві стверджується, що відповідач вибув із житла і там не проживає.

Житловий кодекс УРСР встановлює два випадки втрати права на користування житлом.

Статтею 71 ЖК УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною 2 ст.107 ЖК УРСР встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Позивачем в позовній заяві не вказано конкретної норми ст.71 чи ст.107 ЖК УРСР для визнання втрати права на житло. Натомість в заяві є посилання на Інструкцію Інструкція про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затверджену наказом Адміністрації Державної прикордонної служби № НОМЕР_2 від 20.12.2007 року(далі Інструкція №1040).

За результатами розгляду позову суд прийшов до висновку, що наявні підстави для застосування до даних правовідносин ст.107 ЖК УРСР.

Згідно із ч.ч.4, 5 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно із п.п.1.2, 1.5 Інструкції №1040 військовослужбовцям та членам їх сімей надаються службові житлові приміщення, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою в кожному органі Державної прикордонної служби формується фонд службового житла. Забезпечення за рахунок Державної прикордонної служби України військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання здійснюється шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту на будівництво (купівлю) житла в установленому порядку.

Системний аналіз ст.ст.9, 71, 107, 124, 125 ЖК УРСР, положень Інструкції №1040 приводить суд до висновку, що члени сімей військовослужбовців без забезпечення іншим житлом не можуть бути виселені із службового житла або визнані такими, що втратили право користування службовим жилим приміщення.

В даній же справі відповідач заселявся сам без членів сім`ї і вибув із спірного службового житла в 2011 році. В 2012 році він припинив військову службу і місце його проживання на даний час невідоме. Зазначене в сукупності із фактом несплачуваної заборгованості за комунальні послуги, яка продовжує накопичуватись, свідчить, що ОСОБА_2 після припинення військової служби припинив користування спірним житлом і вибув на постійне проживання в інший населений пункт. Відповідачем не подано доказів того, що ним ставилось і не вирішене питання про забезпечення його житлом при звільненні із служби.

У зв`язку із наведеними висновками суд вважає, що є всі законні підстави вважати відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом, а отже для повного задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у формі судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування службовою квартирою АДРЕСА_4 .
Стягнути із ОСОБА_2 в користь Луцького прикордонного за-гону(військова частина НОМЕР_3 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Любомльським районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Головуючий : суддя С.С.Чишій