Провадження № 2/263/425/2017
10 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючої судді Шатілової Л.Г., при секретарі Кузь К.О., за участю позивачки ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2, Служба у справах дітей Центральна районна адміністрація Маріупольської міської ради, про виселення особи без надання іншого жилого приміщення, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3, в якому просила: визнати відповідачку ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_3 з вищевказаної квартири без надання іншого житлового приміщення; зобовязати Центральний (Жовтневий) РВ в м. Маріуполі ГУ ГМС України в Донецькій області зняти ОСОБА_3 з реєстрації за вищевказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 419. У зазначеній квартирі, крім неї, зареєстровані та проживають члени її родини: чоловік ОСОБА_4, малолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_2, малолітній онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, малолітній онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, малолітня онука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також її матір - відповідачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. При цьому, ОСОБА_3, доводячись їй матірю, не є членом її сімї, оскільки вони, протягом усього часу проживання відповідачки в її квартирі з 2005 року по теперішній час, не були повязані спільним побутом, не мали спільних прав та обовязків; відповідачка, проживаючи у спірній квартирі, ніколи не сплачувала комунальні послуги, не брала участі у здійсненні ремонту квартири, та не компенсувала витрат на його проведення; жила відокремлено, часто зловживала спиртними напоями, періодично на кілька місяців покидала місце постійного проживання, не повідомивши про місце її знаходження; життям та здоровям своїх співмешканців (її, як дочки, а також онуків та правнуків) не цікавилася. Крім того, відповідачка ОСОБА_3 руйнує та псує приміщення квартири, використовує його не за цільовим призначенням, систематично порушує правила співмешкання, чинить перешкоди у ремонті житлового приміщення, зокрема, під дією алкогольних напоїв, неадекватно себе поводить, висловлюється грубою нецензурною лайкою, кидається на дітей, лякає їх, погрожує фізичною розправою; псує належне її сімї майно: бє посуд, ламає стільці, умисно забруднює слизом підлогу, двері, ванну, раковину, столи, замусолила стелю, спалила відкіс на дверях у зальній кімнаті, пропалила килим, порвала лінолеум, призвела мякі меблі та телевізор у непридатний для використання стан, порвала та забруднила шпалери, розбила скло у вікні; залишає не вимкненим газ у плиті, не перекриває воду у крані; покидаючи квартиру, неодноразово залишала незамкненими та взагалі не зачиненими вхідні двері; відходи та сміття викидає через вікно, у кімнаті ніколи не прибирає. Вищевказані обставини роблять неможливим спільне проживання її та членів її сімї разом з відповідачкою, тому вона була змушена звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.
17.05.2017 року позивачка ОСОБА_1 направила до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила її позовні вимоги в частині зобовязання Центральний (Жовтневий) РВ в м. Маріуполі ГУ ГМС України в Донецькій області зняти ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, вважати неправомочними.
Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Додатково пояснила, що відповідачка ОСОБА_3 проходила лікування у психіатричній лікарні, має неадекватну поведінку, проживаючи в спірній квартирі, зобовязання з оплати комунальних послуг не сплачувала більше року. Відповідачка з 08.09.2016 року по теперішній час у її квартирі не проживає, а проживає разом з дочкою ОСОБА_9, за адресою: пров. Шевченка, 10 м. Маріуполь.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, рішення просив прийняти з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Третя особа ОСОБА_4 надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Свідок ОСОБА_10, допитана у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки ОСОБА_1, проживає з нею в одному будинку. Їй відомо, що разом з позивачкою проживала її матір ОСОБА_3. Неодноразово вона була свідком неадекватної поведінки ОСОБА_3, чула погрози з її боку на адресу позивачки, вона погрожувала відкрити газ та підірвати будинок. Також бачила кімнату, в якій проживала відповідачка вона знаходилася в антисанітарному стані: килим на підлозі був чимось облитий та пропалений, підлога була дуже брудна, на ній було сміття, земля, у вікні розбито скло, батареї у жахливому брудному стані, стеля була у плямах бурого кольору, скрізь валялися банки та пляшки, стояв неприємний сморід. Одного разу вона була свідком того, як ОСОБА_3, пішовши з дому, залишила вхідні двері квартири відкритими. Неодноразово ОСОБА_1 залишала в неї дітей, так як побоювалася залишати їх удома з відповідачкою. Також їй відомо, що ОСОБА_3 не проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 з вересня 2016 року.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки та ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Зясувавши думку позивачки та третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 419 /Т.1 а.с. 240/, що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73335422 від 18.11.2016 року /Т.1 а.с. 30/.
З довідки № 1778 від 24.10.2016 року, виданої ЖКП «Житло «Центр» /Т.1 а.с. 32/ та особового рахунку № 885 /Т.1 а.с. 179/, вбачається, що разом з позивачкою ОСОБА_1 в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані та проживають члени її сімї: чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_2, онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, онука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, матір ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7.
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 сплачуються комунальні послуги та інші витрати, повязані з утриманням вищевказаної квартири, позивачкою разом з чоловіком ОСОБА_4 були здійснені ремонтні роботи спірної квартири, що підтверджується копіями квитанцій та товарних чеків /Т.1 а.с. 35-61, Т.1 а.с. 243-250, Т.2 а.с. 1-3/, фотознімками /Т.1 а.с. 107-111/.
Комісією ЖКП «Житло «Центр» було складено акти від 15.10.2014 року /Т.1 а.с. 84/ та від 26.10.2016 року /Т.1 а.с. 85/, відповідно до яких зальна кімната у квартирі АДРЕСА_3, що закріплена за ОСОБА_3 знаходиться в антисанітарному стані.
Відповідно до договору-розписки від 19.03.2013 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 500,00 гривень на придбання та встановлення замку на вхідні двері в квартирі АДРЕСА_3 /Т.1 а.с. 87/.
DVD-R-диск з відео- та аудіозаписами показань ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сімейних сварок, який було додано позивачкою до матеріалів справи через канцелярію суду, не досліджувався в судовому засіданні, оскільки є неналежним доказом у справі.
З пояснень позивачки ОСОБА_1, наданих у судовому засіданні 04.05.2017 року, вбачається, що відповідачка ОСОБА_3, яка доводиться їй матірю, була зареєстрована у спірній квартирі 29.03.2005 року, оскільки вони продали належні їм частки у квартирі та вона не придбала іншого житла. При цьому з позову ОСОБА_1 вбачається, що відповідачці потрібна була реєстрація, для отримання пенсії, тому позивачка її зареєструвала у своїй квартирі та не заперечувала проти її проживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до наведених норм власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає користуванню ним, в тому числі і шляхом виселення.
За змістом ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Зазначене свідчить про те, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України особи, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, при цьому маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
В той же час позивачкою не наведено посилань та не представлено будь-яких доказів на підтвердження застосування до відповідачки ОСОБА_3 заходів попередження і громадського впливу, тому підстав для виселення відповідачки відповідно до приписів ч. 1 ст. 116 ЖК суд не вбачає.
Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Як встановлено судом, відповідачка вселилася до вищевказаної квартири як мати позивачки, тобто член її сімї та набула право на користування житлом відповідно до положень ст. 405 ЦК України (житловий сервітут).
За правилами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У той же час, інших підстав для припинення житлового сервітуту з обставин, визначених ст. 406 ЦК України судом не встановлено, доказів щодо цього позивачкою не надано, тому вимоги позовної заяви про виселення відповідачки не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Незважаючи на те, що відповідачка не проживає у спірній квартирі з вересня 2016 року, суд не може визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, сталося це через хворобливий стан відповідачки /Т.1 а.с. 106/, яку з лікарні у вересні 2016 року забрала дочка ОСОБА_9 і на теперішній час вони проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8. Тобто, відповідачка не проживає у спірній квартирі з поважних причин.
Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_1 про зобовязання Центральний (Жовтневий) РВ в м. Маріуполі ГУ ГМС України в Донецькій області зняти ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, суд не бере до уваги заяву останньої від 17.05.2017 року, в якій позивачка просить суд вважати дану вимогу «неправомочною», оскільки подана заява не ґрунтується на нормах ЦПК України.
Питання реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджених наказом МВС України від 22 листопада 2012 року №1077.
Відповідно до положень вказаного Закону та Порядку, реєстрація місця проживання та перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (автономної республіки Крим) значення.
Крім того, визначено вичерпний перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, серед яких зокрема, судове рішення: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З урахуванням наведеного, положень ст. 16 ЦК України, до повноважень суду не відноситься питання щодо зняття особи з реєстраційного обліку, а такий обовязок покладено на управління, відділи (сектори) державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (автономної республіки Крим) значення, у разі наявності задля того підстав, у тому числі, при прийнятті судом рішення щодо виселення відповідача.
Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду, а тому суд, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову також у цій частині.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 9, 157, 116 ЖК України ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 131, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2, Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, про виселення особи без надання іншого жилого приміщення - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня проголошення заочного рішення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Л.Г.Шатілова