У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус Транс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус Транс» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 1 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Таурус Транс» (далі - ТОВ «Таурус Транс») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору від 20 січня 2012 року воно надає послуги з перевезення вантажів товариству з обмеженою відповідальністю «Кліон» (далі - ТОВ «Кліон»), при цьому залучає на договірній основі власників транспортних засобів, водіїв.

27 березня 2015 року між ТОВ «Таурус Транс» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4, укладено замовлення-договір № 27/03 на перевезення вантажу, за умовами якого фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зобов'язувалась здійснити перевезення вантажу, а товариство - оплатити надані послуги.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 27 березня 2015 року № ПРМ-0009672 водій - ОСОБА_4, прийняв для перевезення вантаж (заморожену рибу) у кількості 19 947,9 кг загальною вартістю 928 703 грн 40 коп.

27 березня 2015 року вантаж було пошкоджено пожежею, яка сталася внаслідок короткого замикання електромережі транспортного засобу, що підтверджується актом про пожежу від 27 березня 2015 року, внаслідок чого ТОВ «Кліон» пред'явило ТОВ «Таурус Транс» претензію на відшкодування збитків у розмірі 189 449 грн 92 коп.

ТОВ «Таурус Транс» відшкодовано збитки ТОВ «Кліон» у повному обсязі.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Таурус Транс» на підставі ст. ст. 924, 1164, 1187, 1191 ЦК України просило суд стягнути солідарно з відповідачів, як зі сторони договору перевезень та водія, 189 449 грн 92 коп. на відшкодування майнової шкоди та судові витрати.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 1 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року, у задоволенні позову ТОВ «Таурус Транс» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Таурус Транс», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Таурус Транс», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що сторони не обумовили між собою взаємних зобов'язань та не узгодили відповідальність за порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезень При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження розміру завданої йому шкоди, що є його процесуальним обов'язком у силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України .

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 20 січня 2012 року між ТОВ «Кліон» та ТОВ «Таурус Транс» укладено договір транспортного експедирування № 20/01Т, за умовами якого ТОВ «Таурус Транс» зобов'язалось надавати ТОВ «Кліон» транспортно-експедиторські послуги, пов'язані з організацією та перевезенням вантажів (свіжомороженої риби та морепродуктів) автомобільним транспортом на території України відповідно до замовлень ТОВ «Кліон».

Відповідно до умов п. 1.6 вказаного договору ТОВ «Таурус Транс» має право для виконання взятих на себе зобов'язань залучати інших осіб. При цьому експедитор залишається відповідальним перед замовником за порушення умов договору і в тому числі тих, виконання яких ним доручено іншим особам.

27 березня 2015 року ТОВ «Таурус Транс» на виконання вимог вказаного договору уклало замовлення-договір № 27/03 на перевезення вантажу з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4, для перевезення з м. Миколаїв до м. Києва свіжомороженої риби, який на праві оперативного управління володів та користувався вантажним автомобілем VOLVO FN 12.420, номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_3 та без погодження з останньою, що не оспорюється сторонами справи.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 27 березня 2015 року № ПРМ-0009672 водій ОСОБА_4 прийняв для перевезення вантаж (заморожену рибу) у кількості 19 947,9 кг загальною вартістю 928 703 грн 40 коп.

27 березня 2015 року вантаж було пошкоджено пожежею, яка сталася внаслідок короткого замикання електромережі транспортного засобу, що підтверджується актом про пожежу від 27 березня 2015 року, внаслідок чого ТОВ «Кліон» пред'явило ТОВ «Таурус Транс» претензію на відшкодування збитків у розмірі 189 449 грн 92 коп., які відшкодовано у повному обсязі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала.

Разом з тим згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Наведені норми права свідчать про те, що у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, яку має спростувати відповідач, а позивач не повинен доводити його вину.

Проте суди, зокрема, саме з підстав не доведення позивачем вини відповідачів відмовили в позові.

У ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз'яснив судам пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Також у п. 5 зазначеної постанови судам роз'яснено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Відповідно до п. 2.3. постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний, зокрема: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Проте суди зазначені положення закону не врахували, не звернули уваги на те, що ОСОБА_4 під час розгляду справи заявляв, що пожежа розпочалась саме під час руху транспортного засобу, у порушення вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не надали цьому відповідної правової оцінки.

Зазначаючи, що позивач не довів розмір шкоди, суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом із тим суди на вказані положення закону уваги не звернули та не врахували, що матеріали справи містять такі докази на підтвердження розміру завданої ТОВ «Таурус Транс» шкоди: претензія ТОВ «Кліон» від 7 квітня 2015 року № 97 та доповнення до неї; акт відшкодування завданих ТОВ «Кліон» збитків від 1 серпня 2016 року, не надали їм належної правової оцінки.

При цьому ТОВ «Кліон» як власником вантажу визнано факт відшкодування позивачем збитків, завданих 27 березня 2015 року пожежею, у розмірі 189 449 грн 92 коп.

У ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суди зазначених вимог закону не врахували, не встановили належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, дійшовши передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус Транс» задовольнити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 1 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик