У Х В А Л А

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 6 вересня 2016 року в справі за позовом орендного підприємства «Ужгородський коньячний завод» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи: комунальне підприємство Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, мале підприємство «Екорос», про визнання недійним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, витребування з незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 6 вересня 2016 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення місцевого суду скасовано в частині вирішення позовних вимог щодо скасування реєстрації права власності і витребування майна з незаконного володіння з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову, скасовано державну реєстрацію 1/4 частини права власності об'єкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі, розташованої у АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 1/4 частину цього об'єкта на користь орендного підприємства «Ужгородський коньячний завод». В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року, з урахуванням виправленої ухвалою суду касаційної інстанції від 11 вересня 2017 року технічної описки, касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Апеляційного суду Київської області від 6 вересня 2016 року залишено без змін.

У серпні 2017 року ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 6 вересня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 331, 387, 388 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5 надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого (дві ухвали) та 26 лютого 2015 року, постанови Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року (справа №3-82гс11) та 27 травня 2015 року (№6-159цс15).

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції, який дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності на це майно, скасував рішення місцевого суду в частині цих вимог та вирішив спір по суті. При цьому суд виходив з того, що факт належності спірного приміщення саме орендному підприємству «Ужгородський коньячний завод» підтверджується договором від 28 березня 2001 року (з додатковими угодами) та рішенням Апеляційного суду Київської області від 7 серпня 2012 року, яке набрало законної сили, натомість відповідачі не надали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження добросовісності набуття права власності на частини спірного об'єкту нерухомості, які могли б підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині витребування майна з чужого незаконного володіння.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову. Суд дійшов висновку про те, що позивачі, виходячи з предмету та підстав позову, не довели своїх позовних вимог, зокрема, позов було пред'явлено про витребування майна із чужого незаконного володіння, що регулюються вимогами статті 387 ЦК України, проте для застосування цієї норми права необхідним є доведеність позивачами, що вони є власниками спірного майна і таке право власності має бути підтверджено правовстановлюючим документом - свідоцтвом про право власності на майновий пай, якого позивачі не надали. Крім того, суд дійшов висновку про те, що для застосування статті 387 ЦК України необхідна безспірна наявність індивідуального визначеного майна, доказів чого позивачі не надали.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову. Суди дійшли висновку, що оскільки позивачем не доведено право власності на спірне приміщення то відсутні підстави щодо витребування майна в порядку, передбаченому статтею 396 ЦК України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 лютого 2015 року погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовляючи у задоволенні позову виходили із того, що позивачем не доведено, що спірне нерухоме майно введено в експлуатацію та ТОВ «Інтерметекс» здійснило його державну реєстрацію, крім того, позивач не був власником спірного нерухомого майна, а тому положення статті 387 ЦК України до спірних правовідносин не могли бути застосовані.

У судових рішеннях, наданих заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої п.1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

У постановах Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року (справа №3-82гс11) та 27 травня 2015 року (№6-159цс15) викладено правові висновки в яких зазначено, що визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Правовий висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечить висновку викладеному в постанові Верховного Суду України, оскільки у справі, яка переглядається та у справі за результатами якої Верховним Судом України прийнято це рішення, наявні різні фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом орендного підприємства «Ужгородський коньячний завод» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи: комунальне підприємство Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, мале підприємство «Екорос», про визнання недійним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, витребування з незаконного володіння за заявою ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 6 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк