Справа № 510/1900/15-ц Р І Ш Е Н Н Я
03.10.2017 року Ренійський районний суд Одеської області
У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі - Івановій Н.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
Відповідач ОСОБА_2, відповідно до положень Конвенції «Про правову допомогу і правових відносин по цивільним, сімейним та кримінальним справам», був сповіщений судом Чентру, мун. Кишинеу, РМ про дату судового засідання, у судове засідання не з'явився. На виконання доручення Ренійського районного суду Одеської області про вручення судових документів, було направлено до суду протокол судового засідання, проведеного 04.10.2016 р., згідно якого ОСОБА_2 позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності.
Позивачка у судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.
Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: копія паспорту ОСОБА_1; розписка ОСОБА_2, згідно якої він отримав від ОСОБА_1 в гроші в сумі 3800 доларів за продаж будинку по АДРЕСА_1., залишок у розмірі 1700 доларів ОСОБА_1 зобов'язалась сплатити до 04.01.2011 р.; копія нотаріально посвідченої довіреності від 02.10.2012 р., згідно якої ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 здійснити продаж житлового будинку по АДРЕСА_1; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, прізвище позивачки після розірвання шлюбу - «ОСОБА_1»; копія витягу з рішення Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області про передання безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки розміром 0,25 га по АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд; копія технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1, власник - ОСОБА_5, самочинних споруд немає.
Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 04.12.2010 р. між позивачкою та відповідачем було укладено правочин, згідно якого відповідач продав позивачці за 5500 доларів США , належний йому на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1. Згідно умов договору, відповідач отримав у вигляді завдатку 3800 доларів США, 1700 доларів США позивачка зобов'язалась передати відповідачу до 04.01.2011 р., після чого відповідач зобов'язався передати позивачці документи на будинок та скласти нотаріальну посвідчену довіреність на право продажу будинку. В обумовлений правочином строк позивачка передала відповідачу кошти, а відповідач, виконавши умови правочину, склав на ім'я позивачки посвідчену довіреність з правом продажу будинку. Правочин із складання довіреності було укладено з метою приховання договору купівлі - продажу.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.
Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.
Згідно ст.. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірною вольовою дією. Правова ціль, заради якої учасники цивільних відносин вчиняють правочини, є їх підставою, наприклад набуття права власності на майно або користування ним, тощо.
Так, відповідачем ОСОБА_2, 02.10.2012 р. було надано позивачці нотаріально посвідчену довіреність на продаж житлового будинку по АДРЕСА_1, який належав йому на підставі договору дарування № 2/1962 від 06.05.2000 р.. Однак, правочин із складання довіреності, було укладено з метою приховання договору купівлі - продажу житлового будинку. Обставини щодо укладання іншого договору, а саме договору купівлі - продажу, підтверджується розпискою відповідача від 04.12.2010 р. про отримання від позивачки в якості завдатку за житловий будинок по АДРЕСА_1 3800 доларів США, 1700 доларів США позивачка зобов'язалась сплатити до 04.01.2011 р.. Після сплати позивачкою 1700 доларів США, відповідач надав позивачці нотаріально посвідчену довіреність на продаж житлового будинку. Тобто, на момент видачі довіреності на право продажу житлового будинку, обидві сторони достовірно знали, що даний правочин укладався з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі - продажу житлового будинку по АДРЕСА_1.
Відповідно до ст.. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Вчинення сторонами удаваного правочину не тягне за собою наслідків у вигляді визнання його недійсним. Оскільки при вчинення при вчинення удаваного правочину настання його мети - приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, то й до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала їхня внутрішня воля і який вони насправді вчинили. Але, як вказується у Постановах Пленуму ВСУ № 13 від 25.12.1992 р. та № 15 від 25.05.98 р., «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», у тому разі, коли такий правочин суперечить законові, суд постановляє рішення про визнання недійсним укладеного сторонами правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочину, який вони мали на увазі.
Оскільки, укладений договір не суперечить законові, правових підстав визнати його недійсним у суду не має. Таким чином, суд вважає, що є всі законні підстави визнати укладений 04.12.2010 р. правочин із складання нотаріально посвідченої довіреності на право продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 удаваним, оскільки обидві сторони достовірно знали, та діяли з метою приховання іншого правочину, а саме купівлі - продажу даного житлового будинку, у зв'язку з чим, відносини сторін регулюються правилами, щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1.
Виходячи з вищевикладеного,
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 202, 235 328, ЦК України (2003 р.) суд -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя К.В. Сорокін