ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, відшкодування завданої моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що на початку 2014 року після укладення між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Силует», власником якого є ОСОБА_8, договору купівлі-продажу приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вона познайомилася з відповідачем.

ОСОБА_7 самовільно утримував зазначене приміщення, а 05 червня 2014 року розмістив з внутрішнього боку вхідних дверей приміщення декілька об'яв, в яких містилася недостовірна інформація, а саме, що порушена кримінальна справа, в якій вона є співучасником.

Позивач протиправних дій не вчиняла та рішеннями судів підтверджено законність придбання нею приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Своїми діями відповідач ганьбить її честь та гідність, крім того, діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 20 000 грн.

У зв'язку з наведеним, просила визнати недостовірною інформацію, яка викладена ОСОБА_7 в об'яві, розміщеній на вхідних дверях магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме: «порушена кримінальна справа, ОСОБА_6 співучасник»; зобов'язати ОСОБА_7 спростувати недостовірну інформацію, яка викладена ним в об'яві, розміщеній на вхідних дверях магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме: «порушена кримінальна справа, ОСОБА_6 співучасник»; стягнути з ОСОБА_7 на її користь на відшкодування завданої моральної шкоди 20 000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, яка викладена ОСОБА_7 в об'яві, розміщеній на вхідній двері магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме: порушена кримінальна справа, ОСОБА_6 співучасник.

Зобов'язано ОСОБА_7 спростувати недостовірну інформацію, яка викладена ним в об'яві, розміщеній на вхідній двері магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме, що порушена кримінальна справа, ОСОБА_6 співучасник, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на відшкодування завданої моральної шкоди 2 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 243,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 551,20 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відомості, викладені відповідачем в об'яві стосовно відносно позивача ОСОБА_6, є недостовірними та негативними.

Також суди виходили з того, що діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які ОСОБА_6 зазнала у зв'язку з приниженням її честі та гідності, викликаними поширенням недостовірної інформації.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, у травні-червні 2014 року приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, займав ОСОБА_7

Згідно з наданими позивачем фотографіями, зробленими 05 червня 2014 року, на вхідних дверях магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, розміщена об'ява наступного змісту: «відносно ОСОБА_8 порушена кримінальна справа, ОСОБА_6 співучасник».

За витягом з кримінального провадження від 08 квітня 2014 року № 0001207, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за заявою ОСОБА_7 за фабулою: 29 жовтня 2014 року ОСОБА_8, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, які належать ОСОБА_7

Розміщенням на вхідних дверях магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, об'яви зі змістом: «порушена кримінальна справа, ОСОБА_6 співучасник», відповідачем завдано позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Згідно із ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Таким чином, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суди попередніх інстанцій на порушення ст. ст. 213-214 ЦПК України, не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, належним чином не мотивували своїх висновків щодо необґрунтованості доводів відповідача, не встановили обставин, що мають значення для справи, та не дослідили наявних у матеріалах справи доказів, не встановили, що саме відповідач розмістив об'яву, яка містить недостовірну інформацію, а також чи було позивачем доведено завдання їй відповідачем моральної шкоди, та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак