Справа №359/6433/16-ц
№ 2/359/284/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» травня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Кредит-Експерт» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Кредит-Експерт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання договору поруки недійсним із моменту його підписання,-

встановив

15.08.2016 до Бориспільського міськрайонного суду надійшла позовна заява КС «Кредит-Експерт» про солідарне стягнення боргу з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також відшкодування понесених витрат. Протягом судового розгляду справи позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог та просив суд: стягнути солідарно з відповідачів суму боргу по кредитному договору №К-1/0059/18/16 від 18 лютого 2016 року в сумі 44023 гривні, з них: 13622,18грн. основного боргу, 8964,81 грн. відсотків, нарахованих на суму основного боргу та 10726,89 грн. пені, 8273,55 грн. штрафу та 2436,00грн. понесених позивачем для відновлення свого порушеного права збитків, а саме витрат на юридичні послуги (а.с.65).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Кредитна спілка «Кредит-Експерт» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №К-1/0059/18/16 від 18 лютого 2016 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 16547,11 гривень на інші потреби на умовах зворотності і платності, строком на 18 місяців. Зазначена сума була видана відповідачу згідно видаткового касового ордеру. В забезпечення договору кредиту були укладені договори поруки №К-1/0059/18/16 від 18 лютого 2016 р. з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно з якими останні зобов'язалися відповідати перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_1 всіх зобов'язань, що випливають з кредитного договору №К-1/0059/18/16 від 18 лютого 2016 р., тому числі за сплату штрафів та відшкодування збитків. 25 березня 2016 р. відповідачем було здійснено останню проплату, після чого проплати не проводились. Відповідно до п.2.1 кредитного договору позивач, в разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів більше ніж на один календарний місяць, має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів. Згідно з п. 4.4 Кредитного договору, у випадку прострочення позичальником термінів платежів, вказаних в графіку платежів, позичальник сплачує кредиторові неню в розмірі 1 (одного) відсотка за кожний день прострочення.

На 19 січня 2017 року за відповідачамирахується заборгованість в сумі 33313,88грн., в тому числі: 13622,18грн. основного боргу, 8964,81 грн. відсотків, нарахованих на суму основного боргу та 10726,89 грн. пені.

Позивач також зазначає, що згідно підпункту 6) пункту 2.4. Кредитного договору №К-1/0059/18/16 від 18 лютого 2016 р. позичальник зобов'язаний письмово повідомити Кредитодавця про будь-які з обставин, що можуть вплинути на виконання ним своїх зобов'язань за цим Договором не пізніше 10-ти календарних днів з моменту виникнення таких обставин, зокрема: отримання кредитів в інших фінансових установах. У випадку неповідомлення Кредитодавця про вказані обставини, Позичальник за вимогою Кредитодавця зобов'язаний сплатити Кредитодавцеві штраф у розмірі 50 (п'ятдесят) відсотків від суми кредиту, вказаної в п. 1.1 даного Договору, який сплачується окремо, по кожній із обставин. Відповідно до кредитного звіту, наданого ТОВ "Українське бюро кредитних історій" відповідач 10.06.2016, тобто після отримання кредиту в КС "Кредит- Експерт", отримала кредит в іншій фінансовій установі, про що КС "Кредит-Експерт" повідомлено не було. В зв'язку з грубим порушенням умов договору позивачем нарахований штраф в сумі 8273,55грн.

Позивачем також зазначено, що на адресу відповідача позивачем було направлено лист-попередження, вимога та повідомлення про розірвання договору з проханням добровільного погашення заборгованості, але борг залишено непогашеним. Оскільки позивач не має у штаті юриста, вони були вимушені звернутись за кваліфікованою допомогою до СПД ОСОБА_4 та понесли витрати на правову допомогу в сумі 2436 гривні 00 копійок.

26.12.2016 відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання договору поруки №К-1/0059/18/16 від 18.02.2016 року недійсним з моменту підписання.

Свої зустрічні позовні вимоги відповідач обґрунтовувала тим, що Договір поруки не відповідає нормам чинного законодавства та порушує права її малолітніх дітей, так як був укладений не вкрай невигідних умовах, фактично від укладеного договору поруки остання не отримувала ніякої користі, а в разі несплати позичальником коштів, змушена нести великі матеріальні збитки. Зокрема, відповідач зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин, що вчиняється батьками, усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч.І, 6 ст. 203 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_3 у зустрічному позові стверджує, що при укладенні Договору поруки була впевнена що ОСОБА_1 буде належним чином виконувати свої забов'язання по кредитному договору, а в іншому випадку ніколи б не надала згоди на укладення вищезазначених договорів, та не стала її поручителем. а також, що підписанням договору поставила в тяжке матеріальне становище своїх трьох неповнолітніх дітей.

Вона звертає увагу, що за змістом Кредитного договору № К-1/0059/18/16 включено пункт 4.4., який передбачає, що у випадку прострочення позичальником термінів платежів, кредитор має право стягувати з позичальника пеню в розмірі 1% від заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожен день прострочення платежів, що складає 365% річних. На думку відповідача, встановлення в договорі пені в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин (ч. 1 ст.1 ЦК України) та принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства (п. 6 . ч. 1 ст. З ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 555 ЦК України, поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Оскільки, кредитний договір є видом договору приєднання, умови якого розробляються кредитною спілкою і позичальник не впливає на зміст договору, КС, встановивши завищений розмір пені, порушила принцип добросовісності. У відповідності до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Оскільки вартістю кредиту є відсотки, то, очевидно, що встановлення пені з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення порушує права Позичальника та поручителя, що відповідає перед кредитодавцем в тому ж обсязі, що і Позичальник як споживача.

Таким чином, положення п. 4.4. кредитного договору суперечать основним засадам цивільного права, визначених ст. ст.1,3 Цивільного кодексу України та ст.ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Правовий аналіз положень ч. 5 ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Умови п.9 Кредитного Договору та відповідно п. 2.1. Договору поруки є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах щодо плати за обслуговування кредиту, а саме: в разі звернення Кредитодавця до суду з позовом про стягнення з Позичальника боргу відповідно до умов говору, відшкодувати Кредитодавцю понесені ним витрати на юридичні послуги щодо стягнення заборгованості за даним Договором, які складають 2436 грн.00 коп. та мають бути стягнуті солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Кредит-Експерт».

Відповідач також зазначає, що згідно ст. 27 ЦК України, правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним, а саме щодо обмеження можливості позичальником отримувати кредити (п.п.6 п.2.4 Кредитного договору), за невиконання якого передбачені штрафні санкції в розмірі 50% від суми кредиту.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнавав.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти первісного позову заперечувала, підтримала зустрічний позов про визнання договору поруки недійсним.

В призначене судове засідання 15.05.2017 сторони не з'явились, представник позивача та представник відповідача ОСОБА_3 направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідно до яких представник позивача первісний позов підтримує в повному обсязі, вимоги, заявлені в зустрічному позові не визнає, і представник відповідача ОСОБА_3 зустрічний позов підтримує, в задоволенні позову КС «Кредит-Експерт» просить відмовити (а.с.158,159-160).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, заперечень проти позову не направили.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ОСОБА_3 Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов КС «Кредит-Експерт» підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову відповідача ОСОБА_3 необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2016 року між Кредитною спілкою «Кредит-Експерт»в особі фінансового директора ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності від 11.03.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №К-1/0059/18/16 (а.с.6,82-83), відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в сумі 16547грн.11 коп., як зазначено в договорі, на інші потреби, на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості щомісячного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом відповідно до погодженого графіку повернення платежів.

Так, відповідно до п.5.1 Кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою. Нарахування процентів за Договором здійснюється за кожен день користування з розрахунку 0,197260274% від суми залишку кредиту, що складає 72% річних на залишок суми кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, при цьому проценти за користування кредитом нараховуються з наступного дня після дня надання кредиту до дня погашення заборгованості за кредитом.

Строк дії договору з 18 лютого 2016 року по 18 серпня 2017 року (п.5.3 Кредитного договору).

З видаткового касового ордеру від 18 лютого 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримала кредит згідно вказаного договору в сумі 16657,11 гривень (а.с.9).

Також встановлено, що 18 лютого 2016 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №К-1/0059/18/16 (а.с.7) аналогічний за змістом та формою Договір поруки №К-1/0059/18/16 в цей же день був укладений між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.7,8).

За змістом укладених ОСОБА_7 поруки співвідповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язались солідарно з позичальником ОСОБА_1 відповідати перед кредитодавцем - КС «Кредит-Експерт» за виконання зобов'язань по Кредитному договору №К-1/0059/18/16 від 18 лютого 2016 року до додатками до нього, укладених між кредитодавцем та позичальником від дати підписання, в тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів, сплату неустойки та відшкодування збитків (п.п.1.1,2.1 Договору поруки).

Відповідно до п.1.2 Договору поруки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що поручителям добре відомі та зрозумілі всі умови Кредитного договору, а також відповідно до п.4.3 Договору поруки підтвердили, що зі ст.ст.528,543,553-559 Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини за договором поруки та виконання обов'язку боржника іншою особою, сторони ознайомлені.

Відповідно до умов п.п.3.1, 3.3 Договору поруки, він набуває чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє протягом всього терміну дії кредитного договору.

З наданих позивачем документів також встановлено, що відповідачі на підставі власноручно підписаних заяв та Протоколів засідання спостережної ради КС «Кредит-Експерт» були прийняті в члени Кредитної спілки «Кредит-Експерт» та відповідно до прибуткових касових ордерів КС «Кредит-Експерт» ними сплачені обов'язкові членські внески (а.с.119-128).

Станом на 19.01.2017 року заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором №К-1/0059/18/16 від 18.02.2016 року становила 33313,88грн., в тому числі: 13622,18грн. основного боргу, 8964,81 грн. відсотків, 10726,89 грн. пені (а.с.66). Правильність розрахунку не викликає у суді сумнівів, та відповідачами не оспорюється.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.4.4 Кредитного договору у випадку прострочення позичальником термінів платежів, кредитодавець право стягувати з позичальника пеню в розмірі 1% від заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожен день прострочення платежів та нараховані проценти за кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення (а.с.6).

Нарахована позивачем пеня за прострочення платежів відповідачем становить станом на 19 січня 2017 року становить 10726,89 гривень (а.с.66).

Відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі затриманні сплати частини кредиту та/або процентів більше ніж на один календарний місяць.

Відповідно до ч.1,2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Будь-які дані, що укладений між позивачем КС «Кредит-Експерт» та відповідачем ОСОБА_1 Кредитний договір К-1/0059/18/16 був визнаний недійсним у судовому порядку, в матеріалах справи відсутні.

Не оспорюється дійсність Кредитного договору і в даній справі.

Дані про припинення поруки за укладеними відповідачами ОСОБА_7 поруки від 18.02.2016 року також відсутні.

Щодо заявленого відповідачем ОСОБА_3 про визнання укладеного за її участі Договору поруки недійсним, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, доводи відповідача, що Договір поруки укладений на вкрай невигідних для неї умовах та порушує права неповнолітніх дітей позивача, суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки своїм підписом під Договором поруки (а.с.8) відповідач ОСОБА_3 підтвердила, що їй добре відомі та зрозумілі всі умови Кредитного договору, зокрема сукупна вартість кредиту, зазначена в ст.5 Кредитного договору, наслідки порушення зобов'язань позичальником, щодо можливого нарахування й розмірів пені та штрафів, а також положення ст.ст.528,543,553-559 Цивільного кодексу України, що регулюють правовідносини за договором поруки.

При цьому, за змістом Договору поруки відповідач взяла на себе зобов'язання відповідати солідарно з позичальником ОСОБА_1 перед КС «Кредит-Експерт» за виконання зобов'язань по Кредитному договору №К-1/0059/18/16 в тому ж обсязі, що і позичальник, як за основним боргом так і по сплаті неустойки та відшкодування збитків. Крім того, за змістом зустрічної позовної заяви відповідач ОСОБА_3 не заперечує, що волевиявлення її було вільним і відповідало її внутрішній волі.

Доводи відповідача, що вона розраховувала, що позичальник ОСОБА_1 буде належним чином виконувати свої зобов'язання за Кредитним договором, не заслуговують на увагу, та спростовуються вищенаведеними положеннями укладеного сторонами Договору поруки.

Суд також звертає увагу, що та обставина, що на утриманні відповідача знаходяться один неповнолітній та двоє малолітніх дітей (а.с.61-63) може бути врахована судом в порядку визначеному ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, як така що має істотне значення та дає суду підстави для зменшення розміру неустойки, проте не може бути підставою для визнання Договору поруки недійсним за відсутності інших передбачених чинним законодавством підстав.

Стаття 204 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію правомірності правочину.

Відповідно до вимог ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд звертає увагу, що за змістом ч.2 ст.548 Цивільного кодексу України недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В зв'язку з цим, доводи відповідача, що умови Кредитного договору містять положення, які є несправедливими та суперечать вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та дають підстави для визнання Договору поруки недійсним, суд вважає необґрунтованими, оскільки дійсність Кредитного договору відповідачем не оспорюється.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що підстави для визнання Договору поруки недійсним відсутні.

Враховуючи, що розмір заборгованості за основним боргом по кредиту та нарахованими процентами, сторонами не оспорюється та підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком (а.с.66), суд прийшов до висновку, що в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню та з відповідачів солідарно на користь позивача має бути стягнуто 13622,18грн. основного боргу та 8964,81грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на суму основного боргу.

Щодо нарахованої позивачем пені в сумі 10726,89грн., то, відповідно до вимог ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, враховуючи загальні засади цивільного судочинства справедливості добросовісності та розумності, враховуючи, що на утриманні відповідача ОСОБА_3, яка несе солідарну відповідальність перед позивачем знаходяться троє неповнолітніх дітей, також враховуючи, що розмір нарахованої позивачем неустойки перевищує розмір нарахованих відсотків та майже відповідає сумі основного боргу, суд вважає ці встановлені в судовому засіданні обставини істотними, такими, що дають підстави для зменшення розміру нарахованої неустойки та визначення її в сумі 4450 гривень, що не перевищує 50% від суми нарахованих позивачем відсотків та відповідає принципу розумності та справедливості.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу в сумі 8273,55 грн., що складає 50% від суми отриманого позичальником кредиту в порядку, визначеному підпунктом 6 п.2.4 Кредитного договору за неповідомлення кредитодавця про отримання кредиту в іншій фінансовій установі, то в цій частині позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та недоведеними належними, допустимими і достатніми доказами, враховуючи наступні встановлені судом обставини.

Дійсно умовами Кредитного договору передбачена можливість сплати на вимогу кредитодавця вищевказаного штрафу, проте, дослідивши долучені позивачем письмові докази, надані на підтвердження порушення позивальником ОСОБА_1 зобов'язання щодо повідомлення кредитодавця про отриманні кредиту в іншій установі, суд прийшов до висновку, що вони є неналежними та недопустими.

Так, згідно з долученого до матеріалів справи Договору №116 про надання інформаційних послуг від 03.11.2009 року та ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вбачається, що предметом договору є надання позивачу інформації, яка є кредитною історією суб'єктів кредитних історій у виді кредитних звітів за формою, відповідно Додатку 1(а.с.16-18). Додаток до Договору позивачем до матеріалів справи долучений не був.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.1.4 Договору всі інформація, що надається за Договором має конфіденційний характер, поширення її третім особам забороняється.

Крім того, з дослідженого стандартного кредитного звіту ИНН-НОМЕР_1 (а.с.15) вбачається, що він має складати дві сторінки, в той час, як до матеріалів справи позивачем долучена лише сторінка 1, жодним чином не посвідчена, дійсність якої нічим не підтверджується (відсутні підписи відповідальних за дійсність наведеної інформації посадових осіб).

Також суд звертає агу, що наведені вищевказаному звіті відомості щодо укладеного ОСОБА_1 10.05.2016 кредиту не мстять відомості про кредитну установу, а також чи є вона партнером ТОВ «Українське бюро кредитних історій».

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що наданий позивачем письмовий доказ - стандартний кредитний звіт ИНН-НОМЕР_1 (а.с.15) слід визначити неналежним і недопустимим доказом в силу вимог ст.ст.58,59 ЦПК України.

Інших доказів на підтвердження правомірності нарахування штрафу позивачем суду надано не було, в зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо відшкодування коштів в сумі 2436 гривень 00 копійок за договором №4/14 про надання послуг (виконання робіт) від 01 грудня 2014 року (а.с.19), укладеного позивачем із фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, то за змістом ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» враховуються витрати по оплаті наступної правової допомоги, яка надається в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час знайомлення з матеріалами справи в суді, така участь має визначатись погодинно.

Згідно до Акту-розрахунку вартості виконаних робіт до Договору №4/14 від 01 грудня 2014 року виконавцем (СПД-ФО ОСОБА_4) за заявкою Замовника (КС «Кредит-Експерт») були надані послуги з надання правової допомоги з виконання окремих процесуальних дій поза судовим засіданням на загальну суму 2436 гривень 00 копійок (а.с. 21). Крім того, оплата вище зазначених послуг Замовником (КС «Кредит -Експерт») підтверджується видатковим касовим ордером від 10 серпня 2016 року (а.с.20).

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п.п.47,48 Постанови Пленуму від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З урахуванням викладеного, зазначена вимога по стягненню з відповідача понесених позивачем документально підтверджених витрат в сумі 2436 гривні 00 копійок, що підтверджуються видатковим касовим ордером та Актом-розрахунком від 10 серпня 2016 року (а.с.20,21), підлягає задоволенню. Обов'язок відповідачів відшкодувати такі витрати позивачу передбачений умовами укладених сторонами кредитного договору та договорів поруки.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з кожного з відповідачів в рівних частках понесені позивачем витрати по сплаті судового збору по 459 гривень 33 копійки на загальну суму 1378 гривень (а.с.2), в іншій частині, судові витрати по сплату судового збору, доплаченого позивачем при подачі заяви про збільшення позовних вимог (а.с.67) відшкодуванню не підлягають, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог та у зв'язку з тим, що стягнута судом сума становила обов'язкову мінімальну ставку судового збору за позовом майнового характеру для позивача-юридичної особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.10,11,60,79,88,169,209,212,214,215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Кредитної спілки «Кредит-Експерт» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1), ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_3), на користь Кредитної спілки «Кредит-Експерт» ( код за ), суму боргу за кредитним договором №К-1/0059/18/16 від 18 лютого 2016 року в розмірі 29472 гривні 99 копійок (двадцять дев'ять тисяч чотириста сімдесят дві гривні дев'яносто дев'ять копійок), яка складається: 13622 гривень 18 копійок - основного боргу, 8964 гривні 81 копійка - відсотків, нарахованих на суму основного боргу, 4450 гривень - пені, 2436 гривень - витрат на юридичні послуги.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1), ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_3), на користь Кредитної спілки «Кредит-Експерт» (код за ) судовий збір в сумі по 459 гривень 33 копійки (чотириста п'ятдесят гривень тридцять три копійки з кожного).

В задоволенні іншої частини позовних вимог Кредитної спілки «Кредит-Експерт» - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Кредит-Експерт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання договору поруки №К-1/0059/18/16 від 18 лютого 2016 року недійсним із моменту його підписання - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В.Муранова-Лесів