Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Шимківа С.С.,
суддів: Бондаренко Н.В., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання Москалик Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2017 року задоволено позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Поновлено позивачу строк звернення до суду з позовною заявою.

Визнано незаконним і скасовано наказ ПрАТ "Рівнеазот" від 19.09.2016 року № 2284-ВК про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади начальника зміни цеху нейтралізації і очистки промислових стічних вод ПрАТ "Рівнеазот" з 21 вересня 2016 року.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ПрАТ "Рівнеазот" на займаній посаді начальника зміни цеху нейтралізації і очистки промислових стічних вод з 21 вересня 2016 року.

Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 40 985 (сорок тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 88 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць - допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ "Рівнеазот" покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 569/4641/17 Головуючий в суді І інстанції Рудика Л.Д.
Провадження № 22-ц/787/1274/2017 Суддя-доповідач Шимків С.С.
Вказує, що у місцевого суду не було правових підстав для поновлення позивачу пропущеного місячного строку звернення до суду у справах про звільнення, передбаченого ч. 1 статті 233 КЗпП України.
Відповідно до посвідчення про відрядження від 20 лютого 2017 року позивач був відкомандирований по ротації на 12 місяців до м. Коломия Івано-Франківської області військової частини НОМЕР_1 . З вказаного вище вбачається, що позивач з лютого 2017 року не перебував у зоні проведення антитерористичної операції, тобто відомості відображені у долученій до матеріалів справи Довідці в/ч польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 17 березня 2017 року № 115, не відповідають дійсності, а тому безпідставно враховані судом.

Отже, на момент укладення контракту між позивачем та Міністерством збройних сил України про проходження громадянами України військової служби у збройних силах України офіцерського складу 22.09.2016 року, мобілізація не проводилася, особливий стан не був запроваджений, як не був оголошений і воєнний стан.

Таким чином, укладення військового контракту особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не передбачає збереження гарантій, визначених статтею 119 КЗпП України (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 712/12892/15-ц від 01.02.2017 року.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, а саме ч. 3 статті 119 КЗпП України, Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про оборону України".

Позивачем 22.09.2016 року було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу.

Згідно п. 1 Контракту позивач від 22.09.2016 року добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних силах України протягом строку Контракту.

За таких обставин, відсутні підстави, з якими КЗпП України, Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" пов`язують збереження місця роботи, посади і середнього заробітку за позивачем.

Таким чином, судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, а саме статтю 2 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та пункт 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України.

Місцевим судом безпідставно не враховано, що роботодавець не має права самостійно змінювати визначену працівником у заяві причину звільнення з роботи.

Таким чином, ПрАТ "Рівнеазот" при оформленні звільнення ОСОБА_1 діяло у повній відповідності з нормами Кодексу законів про працю України, що підтверджується офіційною правовою позицією та рекомендаціями Верховного Суду України.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у позові.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 01 серпня 2014 року на підставі наказу № 1507 від 25 липня 2014 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ПрАТ "Рівнеазот" на посаду начальника зміни цеху нейтралізації і очистки промислових стічних вод (а.с. 12).

ОСОБА_1 уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, який набрав чинності з 22 вересня 2016 року (а.с.13-16).

Згідно наказу № 2284-ВК від 19.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 3 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з призовом на військову службу (а.с. 47).

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції на час укладення ОСОБА_1 контракту), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з нормою ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Відповідно до п. 2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року № 1275-VII поширено дію ч. 2 і 3 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ч. 3 ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

Указом Президента України від 14 січня 2015 року "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"" від 15 січня 2015 року, ВВР, 2015, № 6, метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено: "Оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом".

З вищевказаного Указу вбачається, що ним встановлюється період проведення мобілізації.

Отже, на момент укладання контракту Міністерством оборони України в особі першого заступника Міністра оборони України Руснака І.С. з ОСОБА_1 , мобілізація не проводилася, так як остання мобілізація закінчилася 17 серпня 2015 року, режим кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи воєнний стан не були запроваджені.

За таких обставин, відсутні підстави, з якими КЗпП України, Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" пов`язують збереження місця роботи, посади і середнього заробітку за ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ "Рівнеазот" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.
На підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації", Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"" від 15 січня 2015 року, керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

С.В. Хилевич