Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-101/99
Провадження № 6/553/58/2017
У Х В А Л А

Іменем України

06.06.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Чистик І.О.,

при секретарі Павленко І.В.,

з участю представника заявника ОСОБА_1,

сторони (позивача у цивільній справі) ОСОБА_2

розглянувши заяву ОСОБА_2 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду від 10 березня 1999 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради, КСП імені Благоєва, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання ордерів недійсними, виселення та стягнення шкоди (виконавчий лист № 2-101/99), -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради, КСП імені Благоєва, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання ордерів недійсними, виселення та стягнення шкоди (виконавчий лист № 2-101/99), посилаючись на те, що 10.03.1999 року у вказаній цивільній справі постановлено судове рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист № 2-101/99 про зобов'язання ОСОБА_3 сільської ради про надання ОСОБА_2 квартири по вул. Калініна, в с. Куликівка, Полтавського району, Полтавської області. 24.12.2002 року відбулась заміна боржника у виконавчому провадженні: КСП ім. Благоєва замінено на ОСОБА_3 сільську раду. В 2004 році сімя ОСОБА_4 з дозволу відповідача приватизувала спірну квартиру і проживає в ній як у власній біля 11 років. Таким чином, на теперішній час рішення суду від 10.03.1999 року залишається не виконаним. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 05.07.2012р., яке набуло статусу остаточного 19.11.2012 р. справа 15729/07 «Глоба проти України», а саме в п.48 цього рішення вказується «що найвигіднішою формою відшкодування (але не єдиною) буде виконання рішення суду від 10.03.1999 року, а заявник буде, наскільки можливо, повернутий у становище, яке мав до порушення статті 6 Конвенції». Відсутність у відповідача ОСОБА_3 сільської ради більше 17 років присудженого майна , яке вказано в рішенні суду від 10.03.1999 року, і є обставиною, що ускладнює або виключає можливість виконання рішення суду. В той же час згідно рішення суду йому має бути надана жила площа 69,9 кв.м в новозбудованому будинку садибного типу з господарськими будівлями. З наведених підстав заявник просив суд встановити або змінити спосіб і порядок виконання рішення суду від 10.03.1999 року.

В судове засідання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, а також представник ОСОБА_3 сільської ради Полтавського району Полтавської області не зявились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути заяву у їх відсутність на підставі наявних доказів. Головою ОСОБА_3 сільської ради Полтавського району Полтавської області подана до суду заява з проханням про проведення судового розгляду без участі представників сільської ради.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні подану заяву підтримав з викладених в ній підстав. Крім того, пояснив суду, що він нічого не пропонує, суд має сам встановити або змінити спосіб і порядок виконання рішення суду.

Представник державної виконавчої служби ОСОБА_1 в судовому засіданні поклався на розсуду суду при вирішенні заяви ОСОБА_8 Крім того пояснив суду, що на теперішній час в провадженні Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області не перебуває відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання рішення суду від 10 березня 1999 року у справі № 2-101/99, оскільки 04.04.2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу у звязку з відсутністю у боржника визначеного виконавчим документом майна або аналогічного майна, а 26.04.2017 року та 25.05.2017 року вказаний виконавчий документ повернутий стягувачу без прийняття до виконання у звязку з несплатою авансового внеску.

Суд, заслухавши осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-101/99, матеріали провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99), матеріали провадження № 6/553/1/2017 (справа № 2-101/99), а також надані представником державної виконавчої служби копії постанови про повернення виконавчого документу від 04.04.2017 року, повідомлень про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.04.2017 року та від 25.05.2017 року, проаналізувавши надані докази, вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням суду від 10.03.1999 року позов ОСОБА_2 задоволений частково - визнано недійсним ордер, виданий виконкомом ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів Полтавського району та області від 18.08.1995 року № 30 на ім'я ОСОБА_4 на жиле приміщення по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області, виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з вказаної квартири, зобовязано КСП імені Благоєва надати їм інше житлове приміщення площею 53 кв.м, а ОСОБА_2 - квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області, в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено (справа № 2-101/99, том 1, а.с. 358-362).

Ухвалою Полтавського обласного суду від 08.04.1999 року в задоволенні касаційних скарг ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відмовлено, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року залишено без змін (справа № 2-101/99, том 1, а.с. 371-372).

Постановою президії Полтавського обласного суду від 04.02.2000 року частково задоволений протест заступника Генерального прокурора України, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року та ухвала судової колегії Полтавського обласного суду від 08.04.1999 року змінені в частині надання жилого приміщення сім'ї ОСОБА_4, виклавши в цій частині в наступній редакції: "Зобовязати КСП ім. Благоєва Полтавського району надати ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 інше житлове приміщення, яке за розміром не менше за те, яке вони займали до вселення в спірну квартиру"(справа № 2-101/99, том 1, а.с. 384-391).

Вказане судове рішення було звернуто до виконання.

Постановою державного виконавця від 24.12.2002 року замінено боржника у виконавчому провадженні КСП ім. Благоєва на ОСОБА_3 сільську раду, на баланс якої передано обєкти соціального побуту, які перебували на балансі КСП ім. Благоєва, в тому числі житловий фонд (провадження № 6/553/15/2016, а.с. 11).

В порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України судом встановлено, та не заперечувалось учасниками процесу, що на примусовому виконанні у ВДВС Полтавського РУЮ, Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-101/99, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_2 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка, Полтавського району, Полтавської області.

08.02.2001 року державним виконавцем ВДВС Полтавського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Виконавче провадження зупинялось на час вирішення питання про передачу житлового фонду КСП ім. Благоєва на баланс ОСОБА_3 сільської ради та згодом відновлювалось.

На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради від 04 вересня 2002 року обєкти соціального побуту, які перебували на балансі КСП ім. Благоєва, прийнято у комунальну власність сільської ради.

Постановою державного виконавця від 24.12.2002 року замінено боржника у виконавчому провадженні КСП ім. Благоєва на ОСОБА_3 сільську раду, на баланс якої передано обєкти соціального побуту, які перебували на балансі КСП ім. Благоєва, в тому числі житловий фонд.

Під час здійснення виконавчого провадження державні виконавці ВДВС Полтавського РУЮ та Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ протягом 2001-2005 років неодноразово зверталися до Ленінського районного суду м. Полтави з поданнями про встановлення порядку виконання судового рішення, зміну способу і порядку виконання судового рішення у звязку неможливістю його виконання в частині виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з квартири по вул. Калініна в с. Куликівка, Полтавського району Полтавської області, про зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_2 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка, Полтавського району Полтавської області та рішення суду про зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 інше житлове приміщення, яке за розміром відповідає вимогам ст.ст. 47,48 Житлового кодексу України, але не менше за те, яке вони займали до вселення в спірну квартиру, через відсутність вільного житла на території ОСОБА_3 сільської ради. В задоволенні подань державних виконавців суд відмовляв з різних підстав.

Постановою начальника Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 14.08.2007 року прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-101, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_2 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району у з підстав, передбачених п. 11 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Проте ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.11.2007 року вказана постанова була скасована.

22.02.2008 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ винесено постанову про відновлення провадження. У звязку з невиконанням судового рішення на голову ОСОБА_3 сільської ради державним виконавцем накладений штраф, проте незважаючи на ці заходи, рішення Ленінського районного суду виконане не було, про що державним виконавцем 25.07.2008 року складений відповідний акт.

30.09.2008 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів № 2-101, виданих Ленінським районним судом м. Полтави на підставі рішення суду від 10.03.1999 року. Постанови державного виконавця були оскаржені до суду стягувачем ОСОБА_2, але ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2008 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.12.2008 року, в задоволенні скарги ОСОБА_2 було відмовлено з посиланням на те, що обставини справи та докази дають підстави вважати, що постанови про закінчення виконавчого провадження були прийняті державним виконавцем відповідно до вимог Закону та в межах повноважень державного виконавця (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99), а.с. 57-60).

Крім того, судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Полтавського районного управління юстиції ОСОБА_9 від 2.04.2015 року повернуто стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист № 2-101/99 виданий 14.02.2008 року про зобовязання ОСОБА_3 сільської ради надати ОСОБА_2 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району Полтавської області у звязку з тим, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або аналогічне майно, яке можливо надати в рахунок виконання рішення суду (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99),а.с. 15).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції ОСОБА_9 від 18.11.2015 року відкрито виконавче провадження № 49326434 про примусове виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року (виконавчий лист № 2-101/99, виданий 14.02.2008 року) (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99), а.с. 4, 5).

Також судом встановлено, що за період з 18.11.2015 року (дня відкриття виконавчого провадження № 49326434) по 04.04.2017 року, державним виконавцем були направлені в грудні 2015 року та січні 2016 року 2 запити до ОСОБА_3 сільської ради Полтавського району щодо наявності майна, а також складений 25.12.2015 року та 25.03.2016 року акт про відсутність майна, яке підлягає стягненню. Крім того, 25.03.2016 року та 13.05.2016 року складені акти, які підтверджують відсутність вільного нерухомого майна, з перевіреного переліку обєктів, що перебувають на балансі (провадження № 6/5553/15/2016, а.с. 104, 105), а 29.11.2016 року акт, згідно якого ОСОБА_2 були запропоновані альтернативні приміщення, від яких він відмовився у звязку з їх невідповідністю вимогам до житлових приміщень (провадження № 6/553/1/2017, а.с.128). Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на балансі ОСОБА_3 сільської ради відсутні інші приміщення, що можуть бути запропоновані ОСОБА_2 (провадження № 6/553/1/2017, а.с. 144-151).

Постановою державного виконавця Полтавського районного відділу ДВС ОСОБА_9 від 04.04.2017 року, винесеною в межах виконавчого провадження ВП № 49326434, виконавчий лист № 2-101/99, виданий 14.02.2008 року, повернуто стягувачу ОСОБА_2, у звязку з тим, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувану, або аналогічне майно, яке можливо надати в рахунок виконання рішення суду, що підтверджується актами державного виконавця (останній від 22.03.2017 року), повідомленнями з ОСОБА_3 сільської ради (останнє від 27.03.2017 року), а також витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (провадження № 6/553/58/2017, а.с. 69).

26.04.2017 року виконавчий лист № 2-101/99, виданий 14.02.2008 року, повернутий стягувачу ОСОБА_2 оскільки стягувач не надав до відділу підтверджуючих документів щодо сплати авансового внеску (провадження № 6/553/58/2017, а.с. 70).

25.05.2017 року виконавчий лист № 2-101/99, виданий 14.02.2008 року, повернутий стягувачу ОСОБА_2 оскільки стягувач не надав до відділу підтверджуючих документів щодо сплати авансового внеску (провадження № 6/553/58/2017, а.с. 71).

Таким чином, з наданих суду матеріалів та пояснень в судовому засіданні стягувача ОСОБА_2 та представника державної виконавчої служби судом встановлено, що станом на час розгляду даної заяви виконавчий лист № 2-101/99, виданий 14.02.2008 року, на виконанні в органах державної виконавчої служби не перебуває, а знаходиться у стягувача.

Судом також встановлено, що відповідно до п.40 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року, яке набуло статусу остаточного 19 листопада 2012 року, навіть якщо заявник і мав захищене законом право вселитися та проживати у квартирі, про яку йдеться, вона не стала його житлом в розумінні ст. 8 Конвенції (п.40 Рішення), у звязку з чим в п.41 Рішення зазначено про відхилення скарги в цій частині відповідно до п.п. а п.3 та п.4 ст. 35 Конвенції.

Згідно п.46 цього Рішення заявник вимагав 8000 євро відшкодування моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю провадження щодо його житлового позову. Він також вимагав 37355 євро відшкодування матеріальної шкоди, як компенсацію вартості квартири, реалізувати право володіння якою він так і не міг.

Відповідно до п. 48 цього рішення Суд, належним чином врахувавши свої висновки у цій справі, зазначає, що найвідповіднішою формою відшкодування буде виконання судового рішення від 10 березня 1999 року, яким було підтверджено право заявника на оренду квартири. Таким чином заявник буде, наскільки це можливо, повернутий у становище, яке мав до порушення ст. 6 Конвенції. Крім того, Суд не має жодних сумнівів у тому, що заявник зазнав страждань та розчарування через встановлені порушення.

Здійснюючи оцінку на засадах справедливості, він присуджує заявнику 5000 євро відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до резолютивної частини Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року, яке набуло статусу остаточного 19 листопада 2012 року, Суд одноголосно:

1. Оголошує скаргу щодо надмірної тривалості провадження щодо житлового позову прийнятою, а решту скарг у заяві неприйнятною.

2. Постановляє, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у звязку з тривалістю провадження;

3. Постановляє, що а) упродовж трьох місяців держава-відповідач має сплатити заявнику 5000 (пять тисяч) євро відшкодування моральної шкоди, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватися; ця сума має бути конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

б) зі спливом зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначену вище суму нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти;

4. Відхиляє решту вимог заявника щодо справедливої сатисфакції (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99), а.с. 4-10).

Таким чином решту скарг у заяві визнано неприйнятною (п.1 резолютивної частини). При цьому п.46 визначено, що окрім відшкодування моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю провадження щодо його житлового позову, заявником також вимагалось відшкодування матеріальної шкоди, як компенсації вартості квартири, реалізувати право володіння якою він так і не міг.

Крім того, відповідно до останнього абзацу п.3 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року виконання рішення, ухвали суду є невідємною частиною судового процесу, нове провадження за заявою, поданням щодо виконання судового рішення не відкривається.

У звязку з цим, відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, при розгляді цієї заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 10.03.1999 року, суд враховує висновки і мотиви, з яких були скасовані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, викладені в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року за наслідками касаційного розгляду справи за заявою ОСОБА_2 від 31.01.2014 року про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 10.03.1999 року в одній тій самій цивільній справі.

Відповідно до вказаної ухвали, постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_2 про зміну способу виконання судового рішення, суд першої інстанції замість зобовязання надати житло, стягнув грошову компенсацію, змінивши таким чином рішення по суті, що був не вправі робити (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99), а.с. 20-21).

Також суд враховує висновки, викладені в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2016 року за наслідками касаційного розгляду справи за заявою ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 10.03.1999 року в одній тій самій цивільній справі (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99).

Відповідно до вказаної ухвали, зміна способу виконання судового рішення з повернення майна (відновлення становища, яке існувало до порушення п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України) на стягнення його вартості (відшкодування майнової шкоди п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України) фактично є зміною рішення по суті та самостійно змінюється спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України. Враховуючи, що запропонований заявником спосіб виконання судового рішення про стягнення з органу місцевого самоврядування на його користь коштів замість зобовязання вчинити дії з передачі йому квартири фактично змінить рішення суду по суті, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви (провадження № 6/553/15/2016 (справа № 2-101/99) а.с. 246-247).

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 373 ЦПК України і ст.121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому згідно ч.3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

В заяві, яка є предметом даного судового розгляду, заявник ОСОБА_2 просить суд самостійно встановити або змінити спосіб і порядок виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року у справі № 2-101/99.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен зясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, суд враховує правові позиції Верховного Суду України в конкретних справах, зокрема висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений в постанові у справі № 6-1829цс15 від 25.11.2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення, оскільки поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст.16 ЦК. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Задовольняючи заяву про зміну способу виконання судового рішення з повернення майна (відновлення становища, яке існувало до порушення п.4 ч.2 ст.16 ЦК) на стягнення його вартості (відшкодування майнової шкоди п.8 ч.2 ст.16 ЦК) фактично змінили рішення суду по суті та самостійно змінили спосіб захисту, передбачений ст.16 ЦК.

Таким чином, враховуючи те, що питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення ініційовано стягувачем (ч.1 ст. 373 ЦПК України), зміна способу виконання рішення з зобовязання надати житло на стягнення грошової компенсації фактично змінює рішення по суті та є самостійною зміною способу захисту, передбаченого ст. 16 ЦК України (Постанова Верховного Суду України у справі № 6-1829цс15 від 25.11.2015 року, Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в цій справі від 24.09.2014 року та від 14.11.2016 року), а від отримання запропонованих альтернативних приміщень, що знаходяться на балансі боржника - ОСОБА_3 сільської ради, стягувач ОСОБА_2 відмовився (акт державного виконавця від 29.11.2016 року), а також те, що в теперішній час виконавчий документ повернутий стягувачу ОСОБА_2 та виконавче провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 березня 1999 року у справі № 2-101/99 не здійснюється (25.05.2017 року виконавчий лист востаннє повернутий стягувачу без прийняття до виконання та повторно не предявлений), суд не знаходить підстав для встановлення або зміни способу і порядку виконання рішення, у звязку з чим вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви.

На підставі викладеного, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", Постанови Верховного суду України в справі № 6-1829цс15 від 25.11.2015 року, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 209-210, 338, 360-7, 373 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду від 10 березня 1999 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради, КСП імені Благоєва, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання ордерів недійсними, виселення та стягнення шкоди (виконавчий лист № 2-101/99) - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_10