АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року

в цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гуріної ДаріїІгорівни про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, стягувач у виконавчому провадженні: ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2017 р. у задоволенні подання старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гуріної Д.І. про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1, який є стягувачем у виконавчому провадженні., подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про задоволення подання старшого державного виконавця. Вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом було порушено норми матеріальної та процесуального права, було неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, дослідженим у судовому засіданні доказам надана невірна оцінка. Зазначає, що судом першої інстанції на власний розсуд було розтлумачено зміст п. 19 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», що заборонено чинним законодавством. Окрім того, судом першої інстанції на стадії судових дебатів не було надано слово ОСОБА_1, чим було порушено норми діючого ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній.

Старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ГурінаД. І. просила задовольнити апеляційну скаргу. Зазначила, що у неї на виконанні перебуває зведене виконавче провадження про зобов'язання ОСОБА_3 вчинити певні дії та сплатити грошові кошти, однак боржниця добровільно судові рішення не виконує, перебуває у розшуку і єдиним засобом спонукати її до виконання судових рішень є обмеження виїзду боржниці за межі України,що не було ураховано судом .

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася. Разом із цим в день апеляційного розгляду справи через відділ прийому громадян її представником ОСОБА_4 подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, а із зворотного поштового відправлення, що міститься на аркуші справи 238 т.3 убачається, що представник боржниці отримав виклик до суду 14.09.2017 року . За таких обставин, виходячи з положень ч.5ст.74,ч.5 ст.76,ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення ОСОБА_3 належним, а її та її представника неявку у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у лютому 2017 року старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гуріна Д.І. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_3, посилаючись в обґрунтування подання на те, що на виконанні у Святошинському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження №52835637 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 4 134, 00 грн. Зазначила, що державним виконавцем вжито усіх заходів з примусового виконання рішення відповідно до чинного законодавства, разом з тим, виконавчий лист боржником у добровільному порядку не виконується, борг не сплачується,боржниця перебуває у розшуку.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За п.18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не було доведено, що ним вчинялися усі необхідні дії з розшукування іншої відомої та можливої адреси місцезнаходження боржника, ним не були здійснені запити для з'ясування, чи перебуває у боржника на праві власності будь-яке рухоме чи нерухоме майно. Окрім того, матеріали подання не містять належних доказів на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов'язання зі сплати на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 4 134,00 грн.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з копій матеріалів виконавчого провадження та було встановлено судом, на виконанні у Святошинському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист №759/5765/15-ц від 04.11.2016 р., виданий на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2016 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат по справі у вигляді судового збору у сумі 4 134,00 грн.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що рішення суду є обов'язковим до виконання.

П. 19 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Приписи наведених положень закону вказують на те, що наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, та від яких особа ухиляється, є підставою для обмеження такої особи у праві виїзду за межі України.

Зокрема, про ухиляння боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків свідчать наступні дії: вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, установлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасне з'явлення за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем при примусовому виконанні рішення суду вчинені усі можливі виконавчі дії, а саме: направлено ОСОБА_3 копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52835637 за адресою місця її реєстрації, державним виконавцем здійснювалися неодноразові виходи за місцем реєстрації боржника, копія постанови про звернення стягнення на заробітну плату було направлено за останнім відомим місцем роботи ОСОБА_3, разом з тим, відповідно до листа директора ТОВ «Талант Груп» ОСОБА_3 була звільнена із вказаного товариства 01.07.2016 р.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2017 року було задоволено подання старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та оголошено у розшук боржника ОСОБА_3, останньою відомою адресою місця проживання якої є: м. Київ, бул. Кольцова, 14-е, кв. 181 з огляду на ту обставину, що вона ухиляється від виконання рішення суду щодо стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 4 134, 00 грн., за викликом державного виконавця не з'являється, за місцем реєстрації останні п'ять років не проживає, а її фактичне місцезнаходження невідоме.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають не лише у навмисному, а також у іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Матеріали справи не містять доказів, що боржник вчиняла дії для реалізації належного їй нерухомого майна, самостійно погашала наявну заборгованість та вчиняв інші дії на погашення існуючого зобов'язання. Крім того в матеріалах справи відсутні докази наявності непереборної сили та того, що боржник є непрацездатним.

Окрім того, про саме ухилення від виконання зобов'язання за судовим рішенням свідчить і те, що державний виконавець був позбавлений можливості встановити місцезнаходження ОСОБА_3, а тому ухвалою Святошинського районного суду м. Києва її було оголошено у розшук.

Разом з тим, судом першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України не було враховано ту обставину, що боржник ОСОБА_3 відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2017 року була оголошена у розшук, а також не було перевірено, чи була виконана вказана ухвала Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві.

Окрім того, судом не надано оцінки тому, що боржник був обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження та перебування в провадженні Святошинського районного суду м. Києва подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки її представники неодноразово ознайомлювалися з матеріалами цивільної справи № 759/5765/15-ц, окрім того, у лютому 2017 року ОСОБА_3 зверталася до суду із заявою про перегляд рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30.05.2016 р. за нововиявленими обставинами, що також підтверджує ту обставину, що їй було достеменно відомо про існування рішення суду про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 4 134, 00 грн.

Під час апеляційного розгляду державним виконавцем було зазначено про невиконання боржницею і інших судових рішень,щодо примусового виконання яких було відкрите зведене виконавче провадження,що не було предметом розгляду у суді першої інстанції та позбавляє апеляційний суд можливості розглянути та дослідити докази з цього приводу.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено порядок розгляду скарги, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307, 312-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року скасувати з передачею питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/5765/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9017/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Ул'яновська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.