Справа № 154/2747/16 Провадження № 22-ц/773/1088/17 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Категорія: 46 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з ОСОБА_1,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5, про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору нотаріус ОСОБА_2 Волинської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання права власності на квартиру за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення ОСОБА_2 Волинського міського суду Волинської області від 26 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить квартира в м. ВолодимирВолинському по вул. Ковельській, 81/136, яку він придбав 20.05.2010 року за договором купівлі-продажу. В даній квартирі, крім нього, зареєстровані: ОСОБА_4Д колишня дружина, ОСОБА_8 дочка. Шлюб між ним та відповідачем розірвано 04.09.2014 року, відповідач перебуває в іншому шлюбі. Відповідач в квартирі зареєстрована, однак жодного дня там не проживала, витрат по утриманню квартири не здійснює, комунальні послуги не сплачує. Просив визнати відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Заочним рішенням ВолодимирВолинського міського суду від 23 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 у вказаній справі задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі № 81 житлового будинку № 136 по вул.Ковельській в м. Володимир Волинському.

ОСОБА_9 цього ж суду від 20 грудня 2016 року заочне рішення ОСОБА_9 Волинського міського суду Волинської області від 23 листопада 2016 року у вищезазначеній справі скасоване. Справу призначено до розгляду.

11 січня 2017 року відповідач ОСОБА_4 предявила зустрічний позов до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Покликаючись на те, що вказана квартира придбана подружжям за час спільного проживання у шлюбі за спільні кошти, просила визнати квартиру № 81 житлового будинку № 136 по вул. Ковельській в м. Володимир-Волинському спільним майном подружжя, в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири.

ОСОБА_9 Волинського міського суду Волинської області від 28 лютого 2017 року до участі в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5.

10 березня 2017 року третя особа ОСОБА_5 предявила позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання права власності на квартиру.

ОСОБА_9 Волинського міського суду Волинської області від 20 березня 2017 року позов поданий третьою особою ОСОБА_5 прийнято судом та обєднано його в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_9 Волинського міського суду Волинської області від 27 березня 2017 року до участі в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним та визнання права власності на квартиру залучено в якості співвідповідача ОСОБА_6 та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору нотаріуса ОСОБА_9 Волинської державної нотаріальної контори ОСОБА_7

ОСОБА_10 Волинського міського суду Волинської області від 26 червня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі № 81 житлового будинку № 136 по вул.Ковельській в м. Володимир-Волинський Волинської області. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 551 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5, про поділ майна подружжя відмовлено повністю.

У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору нотаріус Володимир-Волинської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання права власності на квартиру відмовлено повністю.

Відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій просить скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення заявлених нею у зустрічному позові позовних вимог про поділ майна подружжя-квартири № 81 у житловому будинку 136 по вул. Ковельській в м.Володимир-Волинському.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про втрату права користування житловим приміщенням ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про поділ спірної квартири як спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що сам по собі факт придбання вказаної квартири в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач ОСОБА_4 не довела, що дану квартиру придбано за спільні кошти подружжя, спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3 Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на недоведених обставинах, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими і зроблені з порушенням норм матеріального права.

Судом встановлено, що з 12 листопада 2002 року до 04 вересня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, у шлюбі у них народилась донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

20 травня 2010 року між позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 та відповідачем за позовом третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 купив за ціною 54 806 грн. квартиру № 81 в житловому будинку № 136 по вул. Ковельській в м. Володимир-Волинський Волинської області. Даний договір було посвідчено державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за р/н 2-813. Право власності на квартиру за ОСОБА_3 зареєстровано в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». Дані обставини стверджуються копіями вказаного договору та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно із будинковою книгою для прописки громадян, що проживають ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач ОСОБА_4 та дочка сторін ОСОБА_8 зареєстровані у вказаній квартирі з 22.09.2011 року.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно встановити не тільки час відсутності у приміщенні та причини такої відсутності, а й правовий статус жилого приміщення.

Частинами 1,2 статті 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. У даній справі такого доведення потребує належність спірної квартири позивачу ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, адже саме він стверджує, що дана квартира не є спільним майном подружжя.

Всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач ОСОБА_3 не довів належними та допустимими доказами того, що спірна квартира придбана за його особисті кошти. Пояснення про те, що кошти для придбання квартири йому надала мати ОСОБА_5 спростовуються її ж поясненнями, відповідно до яких кошти вона сину не давала, а передала продавцю від свого імені і квартира належить їй. Договір купівлі-продажу квартири укладено 20 травня 2010 року, із копії посвідки на постійне проживання ОСОБА_5 від 22.03.2011 року, приєднаної нею до позовної заяви, вбачається, що вона прибула в Україну з Росії 29 червня 2010 року, тобто вже після укладення договору купівлі продажу спірної квартири ОСОБА_3

Суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову третьої особи ОСОБА_5Є про визнання договору купівлі-продажу удаваним та визнання права власності на квартиру, оскільки підстав для задоволення позову не встановлено.

Відповідно до ст. 235 ч.1 ЦКудаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Особа, яка вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинна довести, що правочин укладений з такою метою. ОСОБА_5 не довела, що осопорюваний договір купівлі-продажу квартири є удаваним і що саме вона виступала в договорі купівлі-продажу як покупець квартири. ОСОБА_5 не надала жодного доказу, який би підтверджував походження коштів, переданих нею за квартиру і що ці кошти є її особистою власністю.

На підтвердження факту передачі грошей продавцю ОСОБА_6 ОСОБА_5 від імені сина ОСОБА_3, суд послався на показання свідків, при цьому не перевірив, чи є такі показання з огляду на ст. 59 ЦПК України допустимими доказами. Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Крім того, встановлення факту передачі грошей продавцю ОСОБА_6 матірю позивача, не доводить того, що передала вона саме належні їй кошти, а не кошти подружжя. Мотивів, з яких відхилено доводи відповідача про те, що квартиру придбано за спільні кошти подружжя судом першої інстанції в рішенні не наведено.

Отже, спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між подружжям шляхом визнання права на 1/2 частину квартири за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, кожним зокрема, без реального поділу.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Норми статті 405 ЦК України слід застосовувати саме до членів сім'ї, за якими зберігається право користування житловим приміщенням, але яке не належить їм на праві власності.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 є співвласником квартири по вул. Ковельській, 136/81 в м. Володимир Волинському, а згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, то вона не може бути визнана такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку що рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та задовольнити позов про поділ спільного майна подружжя. Рішення суду в частині відмови у позові ОСОБА_5 про визнання договору удаваним та визнання права власності на квартиру залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення ОСОБА_10 Волинського міського суду Волинської області від 26 червня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5, про поділ майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право на 1/2 частину квартири за адресою: вул. Ковельська, 136/81, м. Володимир- Волинський, Волинська область.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право на 1/2 частину квартири за адресою: вул. Ковельська, 136/81, м. Володимир- Волинський, Волинська область.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді