УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що під час шлюбу з ОСОБА_5 у 2003 році за сумісні кошти ними як подружжям була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яку за згодою сторін було зареєстровано на ім'я відповідача. 16 лютого 2007 року був укладений договір міни квартирами, за яким квартиру АДРЕСА_1 обміняли з доплатою на більшу квартиру АДРЕСА_1, яка також була зареєстрована на ім'я відповідача. 30 січня 2014 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за позовом позивача було ухвалено заочне рішення, яким шлюб між сторонами був розірваний, проте згоди щодо поділу спірної квартири сторони не знайшли. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за позивачем право власності на 1/2 частини вказаної квартири і залишити її у сумісному користуванні сторін.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 і залишено квартиру у сумісному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що з 7 липня 1992 року по 30 січня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2014 року було розірвано.

Під час перебування у шлюбі 3 липня 2003 року за договором купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1.

16 лютого 2007 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 здійснили обмін належних їм квартир, відповідно до умов якого квартира АДРЕСА_1 загальною площею 50,6 кв.м перейшла у власність ОСОБА_6 в 1/3 частині та ОСОБА_7 в 2/3 частинах. Належна ОСОБА_6 в 1/3 частині та ОСОБА_7 в 2/3 частинах квартира АДРЕСА_1, загальною площею 62,0 кв.м перейшла у власність ОСОБА_5 Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 15 березня 2007 року.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, яка розглянута ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, наданих сторонами та належним чином оцінених судом (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін, як таке, що придбане в період шлюбу, оскільки відповідачем не доведено протилежного, та підлягає поділу відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України.

Такі висновки судів грунтуються на законі та узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що спірна квартира є її особистою приватною власністю - безпідставні, оскільки відповідач не спростувала презумпцію спільності майна подружжя за ст. 60 СК України. Обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах, висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

О.В. Попович