Справа № 130/511/15-ц Провадження № 22-ц/772/1597/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 55 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради про стягнення компенсації за невикористані додаткові відпустки та середнього заробітку за час затримки при звільненні виплати компенсації за невикористані відпустки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року у частині стягнення з Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та зборів, -

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 15 жовтня 2002 року по 01 вересня 2014 року працювала у виконавчому комітеті Жмеринської міської ради. Звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію посадової особи місцевого самоврядування.

При звільненні їй не було виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей відповідно до ст. 19 Закону України "Про відпустку" за 2007 та 2009 роки, тривалістю по 7 робочих днів кожна. Позивач 10 листопада 2014 року та 26 листопада 2014 року подала відповідні заяви до виконавчого комітету Жмеринської міської ради, однак у виплаті компенсації їй було відмовлено. Такі дії відповідача позивач вважала незаконними, оскільки про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем же не було дотримано вимог ч.1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Позивач вважала, що відповідач повинен виплатити компенсацію за всі невикористані дні соціальної відпустки в сумі 2307,34 грн., а також відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за 155 днів затримки виплати в сумі 32348,50 грн.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року скасоване та ухвалене нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь ОСОБА_2 2307 грн. 34 коп. компенсації за невикористані додаткові відпустки за період 2007, 2009 роки тривалістю по 7 робочих днів у кожному році, а всього за 14 робочих днів без урахування податків і зборів. Стягнуто з виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь ОСОБА_2 7000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку без урахування податків та зборів. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року скасоване у частині стягнення з Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь ОСОБА_2 7000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та зборів, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року у частині стягнення з Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та зборів позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про стягнення з Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 08.04.2015 року в сумі 32348,50 грн. без урахування податків та зборів, а також судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 415,45 грн. При цьому позивач посилається на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам та зібраним по справі доказам, неправильно застосував норми матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення сторін по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 2 статті 2 цього Закону передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Частиною 3 цієї статті цього Закону визначено інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У частині 1 статті 83 КЗпП України та частині 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А І групи.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати передбачені чинним законодавством, премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

Положенням частини 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 117 КЗпП Україні у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно із частиною 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо), і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради про стягнення компенсації за невикористані додаткові відпустки та середнього заробітку за час затримки при звільненні виплати компенсації за невикористані відпустки стягнуто з виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь ОСОБА_2 2307 грн. 34 коп. компенсації за невикористані додаткові відпустки за період 2007, 2009 роки тривалістю по 7 робочих днів у кожному році, а всього за 14 робочих днів без урахування податків і зборів. Рішення суду набрало законної сили 07 грудня 2015 року.

Таким чином, є доведеним факт порушення роботодавцем законодавства про оплату праці у звязку з невиплатою при звільненні позивачу ОСОБА_2 компенсації за невикористані додаткові відпустки за період 2007, 2009 роки, а оскільки такий розрахунок не був здійснений у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, є підстави для відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 117 цього Кодексу.

Отже, слід стягнути з Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 08.04.2015 року в сумі 32348,50 грн. без урахування податків та зборів (т. 1 а.с. 223).

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розяснення цієї норми права надав Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці».

У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Виходячи із зазначеного, відмовляючи у задоволенні позову з підстав наведених у частині 1 статті 233 КЗпП України, пропущення строку звернення з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, суд першої інстанції порушив норми матеріального права неправильно витрактувавши їх та застосувавши до встановлених правовідносин.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, а тому в силу положень пунктів 3,4 частини 1 статті 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 415,45 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 у частині стягнення з Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та зборів задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради у частині стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні виплати компенсації за невикористані відпустки задовольнити.

Стягнути з Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 08.04.2015 року в сумі 32348,50 грн. без урахування податків та зборів, а також судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 415,45 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_3

Судді: (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.