УхвалА

іменем україни

25 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою її представником - ОСОБА_7, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому2015року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 5 листопада2014року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого він передав позичальнику грошові кошти у розмірі 150 тис. грн, строком до 5 лютого 2015 року. Отримання вищевказаних коштів підтверджується розпискою ОСОБА_5 від 5 листопада 2014 року. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором позики між ним та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальникомвідповідати перед ним за виконання зобов'язання по вказаному договору поруки. ОСОБА_5 частково повернуті йому кошти у розмірі 50 тис. грн.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання у повному обсязі не виконали, на вимоги не реагували, унаслідок чого виникла заборгованість за договором позики у розмірі 100 тис. грн, неустойка у розмірі 45 тис. грн, інфляційні втрати у розмірі 47 093 грн 66 коп., 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 1 150 грн 68 коп., а всього 193 247 грн 34 коп., та пеня за прострочення поручителя у розмірі 195 750 грн.

Вважав, що такими діями відповідачів порушено його права, чим завдано моральну шкоду.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вказаним договором позики у розмірі 100 тис. грн, неустойку у розмірі 45 тис. грн, інфляційні втрати у розмірі 47 093 грн 66 коп., 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 1 150 грн 68 коп., а всього 193 247 грн 34 коп., та пеня за прострочення поручителя у розмірі 195 750 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 5 листопада 2014 року із врахуванням інфляційних втрат у розмірі 137 400 грн, 3 % річних у розмірі 2 593 грн 15 коп., пеню у розмірі 30 тис. грн, судовий збір 1 699 грн 93 коп., а всього 171 693 грн 08 коп. У задоволенні інших вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_6 судові рішення не оскаржив.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 553, 554, 1046, 1047, 1053, ЦК України, дійшли правильного висновку про те, що відповідачі, солідарні боржники як позичальник та поручитель належним чином взяті на себе зобов'язання за договором позики і поруки не виконали, грошові кошти позивачу у повному обсязі не повернули, унаслідок чого наявні підстави для стягнення заборгованості за цим договором та штрафних санкцій передбачених договором позики та розраховані відповідно до положень закону. Крім того, відповідачами частково повернуто суму позики, що свідчить про визнання ними спірного договору позики та про те, що вони погодились з його умовами й умов договору.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_5 запропоновано умови про співробітництво із позивачем, унаслідок чого на неї оформлюється боргова розписка і договір позики, безпідставні, так як спростовуються вищевказаними доказами.

При цьому позов про недійсність договорів не пред'явлено, а згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта