УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідової О.В., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «ім. 28 Червня» про відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із відкритого акціонерного товариства «ім. 28 Червня» (далі - ВАТ «ім. 28 Червня») матеріальні збитки у розмірі 32 520 грн.

Позов мотивовано тим, що 07 серпня 2002 року між сторонами було укладено договір оренди земельного паю №119, строком на п'ять років, однак після закінчення строку дії договору, відповідачем було порушено його умови, а саме: обов'язки орендатора щодо зобов'язання повернути орендодавцю орендовану землю в якості, придатної для використання її за цільовим призначенням, разом з тим відповідачем на орендованій земельній ділянці були залишені не викорчуванні коріння дерев, що перешкоджає використанню ділянки за призначенням.

ОСОБА_4 посилаючись на те, що він власними силами провів викорчування коріння дерев, чим йому було завдано шкоду, просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки НОМЕР_1,НОМЕР_2 у масиві НОМЕР_3, НОМЕР_4, загальною площею 4,52 га., у межах згідно з планом, яка розташована на території Салганської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області 02 квітня 2004 року, на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 01 грудня 2003 року за №1663/2003.

07 серпня 2002 року між ОСОБА_4 та ВАТ «ім.28 Червня» було укладено договір оренди, строком на п'ять років.

Також встановлено, що постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження по виконанню заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 вересня 2009 року, яким ВАТ «ім.28 Червня» зобов'язано викорчувати коріння фруктових дерев на площі трьох гектарів, ділянка НОМЕР_1,НОМЕР_2 на території Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено факт здійснення робіт по приведенню земельної ділянки в стан придатності для її використання за цільовим призначенням, зокрема викорчовування насаджень, за власні кошти і власними силами та не надано докази що підтверджують понесені витрати.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суди попередніх інстанцій дійшли правомірно висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки позивачем, у відповідності до положень статей 58, 60 ЦПК України, не доведено та надано докази відповідно до викладених обставин, якими останній обґрунтовував свої вимоги.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, про наявність відкритого виконавчого провадження з виконання заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 вересня 2009 року, яким відповідача зобов'язано викорчувати коріння фруктових дерев на земельній ділянці позивача, а тому відшкодування понесених витрат має бути здійснено в рамках виконавчого провадження за рахунок витрат на проведення виконавчих дій.

Таким чином, позивачем не лише не доведено завдання майнової шкоди у розумінні 1166 ЦК України, на підставі якої було подано даний позов, але й фактично обрано невірний спосіб захисту.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У випадку, коли особу зобов'язано виконати певні роботи судовим рішенням, що набрало законної сили та є обов'язковим для виконання, однак ця особа його не виконала, то це є підставою для відповідальності, встановленої законом - відшкодування понесених витрат особі, яка провела ці певні роботи в межах виконавчого провадження.

Таким чином, при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.В. Кафідова
О.С. Ткачук