Справа № 639/3368/17
Провадження № 2/639/1600/17
29 вересня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Позивач через свого представника ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 15.04.2016, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.09.2015 ОСОБА_1 передав за розпискою у власність відповідача ОСОБА_2 218500,00 грн, що складає еквівалент 9500,00 доларів США, які відповідач зобовязалася повернути в строк до 18.10.2015.
У порушення прийнятих на себе зобовязань за договором позики та всупереч вимогам цивільного законодавства, не дивлячись на отримані відповідачем письмові вимоги та неодноразові обіцянки й запевнення про обовязкове виконання взятих на себе зобовязань по поверненню грошових коштів, станом на 04.04.2017 ОСОБА_2 свій обовязок по договору позики від 17.09.2015 виконала лише частково, повернула кошти в розмірі еквівалентному 4000 доларів США, а тому залишок заборгованості за договором позики складає 5500,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ, станом на 01.06.2017 (26,310335 грн за 1 долар США), складає 144706,84 грн.
У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 144706,84 грн та судовий збір.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги він підтримав у повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 , відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України, та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 30.11.2016, у судове засідання не зявилися, про причини неявки в порушення ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд не повідомили.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, надані в обґрунтування позову, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 17.09.2015 ОСОБА_2, паспорт серії МН № 617530, отримала в позику від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 218500 грн, що складає еквівалент 9500 доларів США, які зобовязалась повернути в строк до 18.10.2015, що підтверджується розпискою, оригінал якої досліджено у судовому засіданні та копія якої міститься в матеріалах цивільної справи (а.с. 5).
Свої зобовязання позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти в розмірі 218500 грн, що еквівалентно 9500 дол. США. В порушення умов боргової розписки відповідач свої зобовязання належним чином не виконала та дотепер борг у повному обсязі не повернула.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений розпискою, не повернула суму грошових коштів в розмірі 218500 грн.
На виконання умов договору позики ОСОБА_1направлено на адресу відповідача вимогу від 30.03.2016 про досудове врегулювання спору, шляхом повернення суми позики у сумі 218500 грн, що складає еквівалент 9500 доларів США (а.с. 7), яку позивач отримала 13.04.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 8).
09.09.2016 позивачем на адресу ОСОБА_2 направлено вимогу про повернення залишку заборгованості за позикою, в якій зазначено, що станом на 09.09.2016 відповідачем частково виконано свій обовязок та повернуто позивачеві кошти в розмірі еквівалентному 4000 доларів США. Залишок заборгованості за договором позики складає суму, що є еквівалентною 5500 доларів США (а.с. 9, 10).
Також, 31.10.2016 позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про досудове врегулювання спору, шляхом повернення залишку заборгованості за договором позики від 17.09.2015 у сумі, що еквівалентна 5500 доларів США (а.с. 11, 12).
Але на дату подання позовної заяви вимога не виконана, у звязку з чим станом на 01 червня 2017 року ОСОБА_2 має заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 144706,84 грн, що складає еквівалент 5500 доларів США( станом на 01.06.2017 року за курсом НБУ 100 доларів США. - 2631,0335 грн.) ( а.с. 13).
Тому, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення позики, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача суми позики.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ч. 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, у звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача борг у розмірі 144706,84 грн.
Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 2), судовий збір у сумі 1447,07 грн.
Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у сумі 144706,84 грн та стягнення судового збору у сумі 1447,07 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МН № 617530, виданий ЦВМ Дзержинського РВ УМВС України в Харківській області 23.06.2006, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики у сумі 144706 (сто сорок чотири тисячі сімсот шість) грн 84 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МН № 617530, виданий ЦВМ Дзержинського РВ УМВС України в Харківській області 23.06.2006, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1447 (одна тисяча чотириста сорок сім) грн 07 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М. Гаврилюк