Провадження № 2/760/2818/17
В справі № 760/2118/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року Солом'янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретарів- Чеботаренка А.П.

позивача- ОСОБА_2

представника позивача- ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця», 3-я особа - Державне підприємство «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі , суд

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду і просив стягнути з відповідача 34 557,64 гр. середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Посилається в позові на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, був задоволений його позов до Державної адміністрації залізничного транспорту України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди.

Визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 23 травня 2014 року №591/ос «Про звільнення ОСОБА_2.».

Поновлено його на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» та стягнуто з ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» на його користь 59 146,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а з Державної адміністрації залізничного транспорту України 5 000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року судові рішення залишено без змін.

У зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем рішення суду він змушений був неодноразово зернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, був частково задоволений його позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі.

Стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 160 497,93 гр. за вирахуванням обов`язкових платежів.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року, задоволено його позов до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі та стягнуто 112 312,33 гр. за вирахуванням обов'язкових платежів.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року був задоволений його черговий позов та стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» 76 425,55 гр. за вирахуванням обов'язкових платежів.

Виходячи з того, що станом на 01 лютого 2017 року рішення суду про поновлення на роботі не виконується, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач збільшив розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2016 року по 14 квітня 2017 року 68 450,71 гр.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилався на те, що постановою Кабінету Міністрів від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та наказу Міністерства інфраструктури України від 09 липня 2014 №301 «Про заходи щодо реорганізації Укрзалізниці, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування та інші заходи щодо виконання постанови від 25 червня 2014 року№200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Державне підприємство «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури» реорганізовується шляхом злиття, створена комісія з реорганізації даного державного підприємства.

Виходячи з цього, вважає, що поновлення на посаді позивача є неможливим.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, позивач був поновлений на роботі на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» та стягнуто» на його користь 59 146,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» на його користь 5 000,00 грн. в відшкодування моральної моральної шкоди.

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача 160 497, 93 гр. середнього заробітку за час невиконання рішення суду, рішення суду від 02 червня 2016 року - 112 312, 33 гр., а рішенням від 21 грудня 2016 року76 425, 55 гр. середнього заробітку за час невиконання рішення суду за період часу з 03 червня 2016 року до 17 листопада 2016 року.

/ а.с. 9 - 43 /

Судом встановлено, що рішення суду про поновлення позивача на роботі не виконано до цього часу.

З листа Голови комісії з реорганізації ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури» на адресу начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 10 жовтня 2012 року вбачається, що самостійно виконати рішення суду підприємство не може, оскільки повноваження на призначення та звільнення керівника підприємства має Державна адміністрація залізничного транспорту України.

/ а. с. 45 - 46 /

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України та ч.ч.1,2 ст.14 ЦПК України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.ч.1 та 5 ст.235 КЗпП України в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

В ч.1 ст.76 Закону України « Про виконавче провадження» / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин/ зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

З приведеного вище випливає, що рішення суду вказує на обов'язок, а не право роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Таким чином, встановлення факту порушення власником підприємства вимог ст.235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення незаконно звільненого працівника, є підставою для стягнення з підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, яка, з точки зору ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковою для суду.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як встановлено вище, рішення про поновлення позивача на роботі було ухвалено судом 30 вересня 2014 року, а тому у відповідача виник обов»язок видати про це відповідний наказ.

Судом встановлено, що рішення суду в частині поновлення позивача на роботі не виконано до цього часу.

Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

З рішення Печерського районного суду м. Києва вбачається, що на момент звільнення позивача з роботи його середньоденний заробіток становив 664, 57 гр.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з даної норми закону дана обставина не підлягає повторному доказуванню.

Час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з моменту ухвалення попереднього рішення суду з 18 листопада 2016 року по 14 червня 2017 року складає 103 дні.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі належить 68 450, 71 гр. / 103 х 664, 57 = 68 450, 71 /.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1600,00 гр.судового збору.

Керуючись ст. ст. 235, 236 КЗпП України, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 80, 208, 212-215, 218 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» (, м. Київ, вул. Тверська, 5) на користь ОСОБА_2, ІН НОМЕР_1, 68 450,71 гр. середнього заробітку за час невиконанням рішення суду про поновлення на роботі /за вирахуванням всіх необхідних податків та обов'язкових платежів/.

Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» (, м. Київ, вул. Тверська, 5) 1600,00 гр. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя