Провадження № 4-с/263/80/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Маріуполі скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» на дії державного виконавця, зацікавлена особа: державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області Гладиборода Д.О.,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до суду із зазначеною скаргою, вказуючи що Жовтневий районний суд м. Маріуполя видав виконавчий документ № 263/13072/14-ц від 11.12.2014 р. про стягнення з ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» суму заборгованості в розмірі 1699,33 грн. 18.05.2017 року державний виконавець зазначеної виконавчої служби була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на тій підставі, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, яку заявником було отримано 01.08.2017 року, та яку він вважає прийнятою з порушенням вимог чинного законодавства та такою, що підлягає скасуванню, оскільки згідно ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин для повернення виконавчого документа державний виконавець складає акт, при цьому не зазначено жодного акту складеного державним виконавцем. Зауважує на факту бездіяльності державного виконавця, що полягає в тривалому невиконанні вищезазначеного виконавчого документа, допущенні тяганини, порушенні строків проведення виконавчих дій. На підставі викладеного просить визнати дії державного виконавця Центрального ВДВС міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гладиборода Д.О., які виявилися у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірними, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві і зобов'язати виконати виконавчий документ № 263/13072/14-ц від 11.12.2014 р., а також постановити окрему ухвалу щодо порушення ЗУ „Про виконавче провадження" державним виконавцем Центрального ВДВС міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гладиборода Д.О. і направити її до керівництва Державної виконавчої служби головного управління юстиції у Донецькій області для вжиття заходів з метою недопущення порушень вимог закону та прав стягувачів у подальшій роботі виконавчої служби.

Представник заявника в судове засідання не з'явився, в скарзі зазначив прохання про її розгляд за його відсутністю.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

У постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа N 6-2187цс15) та 24 лютого 2016 року (справа N 6-3077цс15), які є обов'язковими для застосування у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, викладено правовий висновок про те, що виходячи з положень статті 383, частини четвертої статті 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Вказаним правом обґрунтовано скористався заявник, звернувшись до суду з даною скаргою.

Судом встановлено, що 11.12.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя був винесений судовий наказ № 263/13072/14-ц від 11.12.2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» (87500 м. Маріуполь, проспект Будівельників, 169, р/р 3136 в АКБ «Укрсоцбанк», МФО 300023, код ОКПО 32035762), суму заборгованості за надання житлово-комунальних послуг за період з 01.10.2012 року по 30.11.2014 року у розмірі 1419 (одна тисяча дев'ятнадцять) гривень 36 копійок, інфляційні витрати у розмірі 230 (двісті тридцять) гривень 12 копійок, три відсотки річних у розмірі 49 (сорок дев'ять) гривень 85 копійки, а також судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок, а всього 1699 (одна тисяча дев'яносто дев'ять) гривні 33 копійки.

18.05.2017 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області Гладиборода Д.О. на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення стягувачу виконавчого документа - судового наказу № 263/13072/14-ц від 11.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» заборгованості в розмірі 1699,33 грн., у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, та відповідно до вимог ст. 385 скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно з п.2 ч.1.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення постанови державного виконавця від 18.05.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, «виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними». Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Відповідно до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таку ж періодичність проведення перевірки майнового стану боржника було передбачено частиною 8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 № 606-XIV.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті передбачено значний обсяг прав, які може використовувати державний виконавець у процесі виконавчого провадження.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Слід зауважити, що ухвалою суду від 16.08.2017 року з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області з метою повного та всебічного розгляду скарги були витребувані матеріали виконавчого провадження ВП №51848291 за виконавчим документом №263/13072/14-ц від 11.12.2014 року, виданим Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь скаржника заборгованості у розмірі 1699,33 грн.. Проте вказані матеріали виконавчого провадження суду надані не були, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості впевнитись у правомірності як дії державного виконавця, так і у правомірності оскаржуваної постанови від 18.05.2017 року. Таким чином представником Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області не надано суду жодного доказу на спростування доводів скарги.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що представником Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області не надано суду жодного доказу того, що державним виконавцем вчинено достатньо заходів для примусового виконання рішення, не використано всіх, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», прав під час здійснення виконавчого провадження, тож у суду є підстави вважати, що оскаржувана постанова була винесена передчасно та підстави для задоволення скарги, зокрема, слід визнати незаконними дії та скасувати постанову, оскільки дії державного виконавця у зв'язку із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.05.2017 року не відповідають чинному законодавству та порушують права заявника (стягувача) на одержання від боржника стягнутих з нього за судовим рішенням коштів.

Слід зауважити, що згідно з ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Як роз'яснено Вищим спеціалізованим судом України у Постанові № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п.18).

Таким чином, заявлена вимога про зобов'язання державного виконавця виконати виконавчий документ №263/13072/14-ц від 11.12.2014 року є передчасною і задоволенню не підлягає, оскільки у цій частині заявник вимагає судового захисту заздалегідь не порушеного права.

Разом з тим, у скарзі порушується питання щодо постановлення окремої ухвали про порушення Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Центрального ВДВС м. Маріуполя Головного управління юстиції у Донецькій області Гладиборода Д.О.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушення. Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Крім того, суд має право, а не зобов'язаний постановляти окрему ухвалу, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» на дії державного виконавця, зацікавлена особа: державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області Гладиборода Д.О. - задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Центрального ВДВС міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гладиборода Д.О., які виразилися у винесенні 18.05.2017 року постанови про повернення стягувачеві виконавчого документа №263/13072/14-ц від 11.12.2014 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» заборгованості в розмірі 1699,33 грн.

Скасувати постанову про повернення стягувачеві виконавчого документа №263/13072/14-ц від 11.12.2014 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-22» заборгованості в розмірі 1699,33 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судової ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.В. Хараджа