Єдиний унікальний номер 225/746/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1370/2017
Єдиний унікальний номер 225/746/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/1370/2017
Головуючий у 1 інстанції - Челюбєєв Є.В. Доповідач - Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Автогалс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Автовінд», про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Автогалс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Автовінд», про визнання поруки припиненою та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Автогалс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Автовінд», про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 02 червня 2015 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16 липня 2015 року) позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволений частково.

Ухвалою цього ж суду від 20 січня 2017 року за заявою ОСОБА_3 заочне рішення скасоване, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подали самостійні зустрічні позовні заяви.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічні позови задоволені.

Додатковим рішенням цього ж суду від 23 червня 2017 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», подало апеляційну скаргу, в якій просить з підстав порушення норм матеріального і процесуального права рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову і відмову у задоволенні зустрічних позовів.

В обґрунтування скарги посилається на те, що при вирішенні справи суд неправильно встановив строки припинення поруки за спірними договорами поруки та не урахував, що строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя обчислюється з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Висновок суду про припинення поруки суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-3087цс16 від 29 березня 2017 року.

Позивач не з'явився в судове засідання, подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. У попередньому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній доводів.

Представник відповідачів ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підстави покладення на відповідачів за первісним позовом відповідальності за невиконання позичальниками зобов'язання за кредитними договорами відсутні, оскільки порука припинилася.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Згідно з ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ( ч. 2 ст. 554 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 05 вересня 2007 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та товариство з обмеженою відповідальністю «Автовінд» і товариство з обмеженою відповідальністю «Автогалс» уклали Генеральну кредитну угоду № 010/05/0348, за умовами якої банк зобов'язався надавати позичальникам кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах та додаткових угодах до них, укладених в межах цієї угоди і які є її невід'ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості не повинен перевищувати 25250000 грн.

Згідно з пунктами 2.2.1, 2.2.2 угоди, розмір кредитної лінії товариству з обмеженою відповідальністю «Автогалс» не повинен перевищувати 20000000 грн зі сплатою 15% річних; товариству з обмеженою відповідальністю «Автовінд» - не повинен перевищувати 4450000 грн зі сплатою 15% річних.

Строк дії угоди встановлений до 29 серпня 2008 року (ас. 5-7 т. 1).

У наступному 08 січня 2008 року, 29 вересня 2010 року, 03 березня 2011 року, 17 травня 2013 року між сторонами Генеральної кредитної угоди № 010/05/0348 були укладені Додаткові угоди (ас. 8-13, 235- 263 т. 1; ас. 65-83, 84-100, 101-103 т. 2).

Так, Додатковою угодою № 010/05/0348/18 від 17 травня 2013 року Генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 010/05/0348 від 05.09.2007 викладений у новій редакції, у п. 1.2 якої встановлено загальний ліміт - 21 млн. грн, а також останній день строку дії загального ліміту - 29 серпня 2014 року або інша дата, визначена відповідно до статті 10 Генерального договору.

У рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 010/05/0348 та Додаткової угоди № 010/05/0348/18 між позивачем і позичальниками - третіми особами у даній справі укладено Кредитні договори № 010/01-03-3/0482, № 010/01-03-3/0483, № 010/01-03-3/0485, які є невід'ємною частиною Генерального договору, та у яких строк дії ліміту кредитної операції встановлено 11 травня 2014 року ( ас. 8-9, 10-11, 12-13 т. 1).

У забезпечення виконання позичальниками зобов'язання за цим Генеральним договором та кредитними договорами, укладеними до нього, були укладені договори поруки: № 12/01-03-3/0465, № 12/01-03-3/0466 від 17 травня 2013 року - з ОСОБА_3; № 12/01-03-3/0478, № 12/01-03-3/0479, № 12/01-03-3/0481 від 20 травня 2013 року - з ОСОБА_4 (ас. 14-16, 17-19, 20-22, 23-25, 26-28 т. 1).

У справі, яка переглядається, відмовляючи у задоволенні вимог до поручителів та задовольняючи зустрічні позови, суд обґрунтовано визнав, що порука припинилася.

Відповідно до положень ч 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Суд установив, що кредитор і позичальник визначили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 11 травня 2014 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Установлено, що пунктом 1.1.1 кожного договору поруки визначено обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за виконання забезпечених зобов'язань, які випливають з умов кредитного договору, зокрема щодо повернення кредиту в строк до 11 травня 2014 року. Договори поруки відповідно до пункту 7.2 діють до повного виконання забезпечених зобов'язань та зобов'язань поручителя (ас. 14-16, 17-19, 20-22, 23-25, 26-28 т. 1).

Отже, банк був зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителів протягом шести місяців або від дня настання строку виконання боржниками окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), або від дня закінчення строку договору.

Оскільки такі вимоги були заявлені до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання - 11 травня 2014 року, у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась.

При цьому суд правомірно не погодився з поясненнями позивача про закінчення строку кредитного договору 29 серпня 2014 року, навівши в рішенні відповідні мотиви, які доводами апеляційної скарги, що зводяться фактично до переоцінки доказів, не спростовані.

За таких обставин доводи скарги, що суд дійшов помилкового висновку про припинення поруки ОСОБА_3 і ОСОБА_4, є безпідставними. Висновки суду не суперечать правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, на яку посилався позивач в апеляційній скарзі.

Позовна давність, яка визначена у пунктах 6.9 договорів поруки у п'ять років, не є тотожною строку поруки.

Установивши обставини справи, надавши правильну правову оцінку доказам, якими підтверджуються вимоги і заперечення, суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин сторін і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскарженого рішення.

З урахуванням викладеного апеляційний суд на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді А.В.Гапонов

Л.П.Никифоряк