Справа № 739/129/17
Провадження № 2/739/134/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_4, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05 травня 2008 року у розмірі 47 921 грн. 23 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 6 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Станом на 30 листопада 2016 року відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 47 921 грн. 23 коп., з яких: 6 297 грн. 90 коп. заборгованість за тілом кредиту, 36 203 грн. 27 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2 900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 2 270 грн. 06 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання.

На позов представником відповідача подано заперечення в яких останній зазначає, що позивачем безпідставно в односторонньому порядку збільшувалися проценти за кредитним договором, що протирічить положенням статті 1056-1 ЦК України та правовій позиції Верховного Суду України. Вказує, що відповідач хворий на психічну хворобу з січня 2015 року відповідно має право заявити зустрічний позов про визнання договору недійсним на підставі статті 225 ЦК України. Також наявність зазначеної хвороби свідчить про відсутність вини відповідача за невиконання своїх зобовязань за кредитним договором. Крім того зазначає про необхідність застосування у справі строків позовної давності.

У судове засідання представник позивача не зявився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю. Також ним надано письмові пояснення щодо нарахованих за кредитним договором процентів, пені та комісії з яких вбачається, що до квітня 2014 року діяли єдині умови нарахування процентів як на поточну, так і на прострочену заборгованість, розмір яких визначався виходячи з суми заборгованості, процентної ставки та кількості днів протягом яких існувала заборгованість. З квітня 2014 року банком внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг та тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені наказом СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року, згідно яких у разі виникнення прострочених зобовязань проценти нараховуються в подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Також у поясненнях зазначено, що в розрахунку у колонці «комісія та пеня» відображається нарахування тільки пені і згідно наказу №СП-2013-6500941 від 28 січня 2013 року передбачено нарахування неустойки в розмірі 50 грн. у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн., згідно наказу №СП-2013-5776448 від 19 вересня 2013 року передбачено нарахування неустойки в розмірі 100 грн. у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. другий місяць поспіль.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні заявив, що позовні вимоги ним визнаються частково, зокрема він не заперечує існування заборгованості за тілом кредиту, при цьому розрахунок процентів за кредитним договором після виникнення прострочення за договором вважає необґрунтованим з викладених у запереченнях підстав. Також зазначив, що безпідставною є вимога позивача про стягнення з відповідача за порушення останнім зобовязань за договором пені та штрафу, які є різними видами неустойки. Крім того заявив про необхідність застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, який визначено законодавством тривалість в один рік.

Представник відповідача ОСОБА_2 висловилася проти задоволення позову з підстав, вказаних у запереченнях.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 05 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с. 17) та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом подання останнім заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 800 грн. 00 коп. зі сплатою 22,8 процентів на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості (а.с. 63). У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 6 300 грн. 00 коп. (а.с 59-69).

При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 3.1 Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, для надання послуг Банк відкриває Клієнту картковий рахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначається в заяві та в памятці Клієнта, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі заяви «Відмітки Банку».

Із заяви відповідача на відкриття карткового рахунку, датованої 05 травня 2008 року, вбачається, що в розділі «Відмітки Банку» зазначено про відкриття відповідачу в день подання заяви карткового рахунку та видачу картки (а.с. 6).

Отже відповідач, подавши відповідну заяву, підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають укладений між ним та позивачем кредитний договір.

З дослідженої у судовому засіданні виписки по рахунку відповідача (а.с. 59-69) вбачається, що після укладення договору останній користувався кредитними коштами, отриманими ним за договором.

Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Згідно з пунктом 9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б свідчили про інформування однією зі сторін зазначеного вище договору іншу сторону про його припинення, відповідно цей договір з моменту його укладення автоматично лонгувався на кожні наступні 12 місяців після укладення.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно пункту 6.5 Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 6.6 Умов клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) та оплатити Винагороду Банку.

Пунктом 8.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Водночас з довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем вбачається, що розмір штрафу має становити 250 грн. + 5% від суми позову.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 05 травня 2008 року, вбачається, що відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконує, останній платіж на виконання своїх зобовязань був здійснений ним 18 травня 2014 року у сумі 241 грн. 00 коп., у результаті чого станом на 30 листопада 2016 року згідно вказаного розрахунку виникла прострочена заборгованість у розмірі 47921 грн. 23 коп., з яких: 6 297 грн. 90 коп. заборгованість за тілом кредиту, 36 203 грн. 27 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2 900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 2 270 грн. 06 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання (а.с. 3-5).

Аналізуючи зміст наданого представником позивача розрахунку суд погоджується з розміром визначеної в ньому заборгованості за тілом кредиту, що становить 6 297 грн. 90 коп., який представниками відповідача не оспорюється.

Посилання представників відповідача на наявність у відповідача психічної хвороби як на підставу заперечень проти позову суд вважає необґрунтованим, оскільки жодних доказів того, що відповідач починаючи з 2014 року не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними суду надано не було, призначена судом за клопотання представника відповідача судово-психіатрична експертиза відповідача залишена експертом без виконання у звязку з нездійсненням її оплати представниками відповідача, хоча саме на них в силу положень статті 60 ЦПК України покладається обовязок довести відповідні обставини.

З приводу розміру нарахованих за кредитним договором процентів суд бере до уваги, що згідно наданих представником позивача доказів до 01 січня 2013 року процентна ставка за договором становила 22,8% річних. У подальшому процентна ставка за договором підвищувалася позивачем в односторонньому порядку з 01 січня 2013 року до 30% річних, з 01 вересня 2014 року до 34,8% річних, та з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних.

При цьому згідно письмових пояснень представника відповідача та наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з квітня 2014 року нарахування процентів на прострочені зобовязання здійснюється позивачем у подвійному розмірі на всю суму заборгованості на підставі наказу №СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року, тобто підвищення в два рази процентної ставки на прострочену заборгованість також було здійснено позивачем в односторонньому порядку.

Право змінювати розмір процентів за кредитним договором представником позивача обґрунтовується положеннями пункту 5.3 Умов, яким передбачено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору.

З цього приводу суд враховує правову позицію Верховну Суду України, висловлену у постанові від 19 грудня 2012 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-144цс12, відповідно до якої якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року.

Також суд зазначає, що частиною першою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною третьою статті 1056-1 ЦК України визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Як зясовано, хоча чинним законодавством і передбачено можливість визначення у кредитному договорі змінюваної процентної ставки, однак у кредитному договорі, укладеному між позивачем та відповідачем, лише вказано на право позивача в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема й процентної ставки. При цьому у договорі не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у частині пятій статті 1056-1 ЦК України.

Також договір не містять умов, які б дозволяли точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору.

Крім того суд враховує, що згідно вимог закону саме на кредитодавця покладається обовязок письмово повідомляти позичальника та інших зобовязаних осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати з якої застосовуватиметься нова ставка.

З викладеного вище висновується, що позивач не мав права підвищувати процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем, відповідно нарахування процентів за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена на час укладення договору, тобто 22,8% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування процентів має здійснюватися за формулою, яка діяла до квітня 2014 року.

Оскільки відповідач згідно розрахунку позивача станом на 19 травня 2014 року мав заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 297 грн. 90 коп. за тілом кредиту та 104 грн. 15 коп. за процентами, у подальшому за період з 20 травня 2014 до 30 листопада 2016 року, йому було нараховано проценти за користування кредитом виходячи зі змінюваної позивачем в односторонньому порядку процентної ставки у розмірі 36 099 грн. 12 коп. (36 203 грн. 27 коп. 104 грн. 15 коп.).

З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 19 травня 2014 року у сумі 104 грн. 15 коп., суд погоджується і вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає умовам вказаного договору.

Водночас, виходячи з розміру процентної ставки 22,8% річних, яка має застосовуватися за даним договором, суми заборгованості, періоду її існування з 20 травня 2014 року до 30 листопада 2016 року, сума нарахованих процентів має становити 3 638 грн. 98 коп. (6 297 грн. 90 коп. х 22,8% х 925 днів /365 днів). Відповідно загальна сума процентів за договором має становити 3 743 грн. 13 коп. (3 638 грн. 98 коп. + 104 грн. 15 коп.) і саме у вказаному розмірі проценти за кредитним договором підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню частково.

Оскільки позов предявлено представником позивача у трирічний строк з момент здійснення відповідачем 18 травня 2014 року останьої сплати за кредитним договором, що згідно частини першої статті 264 ЦК України свідчило про визнання ним своїх зобовязань за цим договором, суд приходить до висновку, що строки позовної давності представником позивача до вимог про стягнення тіла кредиту та процентів за користування ним не сплинули, відповідно підстави для відмови в задоволенню позову в цій частині із зазначених підстав відсутні.

З приводу вказаної у розрахунку комісії, яка згідно письмових пояснень представника позивача є пенею, нарахованою у розмірі 2 900 грн. 00 коп. у звязку з несплатою відповідачем щомісячних платежів, суд враховує, що вказана пеня нарахована починаючи з 01 липня 2014 року.

Представники відповідача факту порушення відповідачем грошового зобовязання за договором не оспорюють, при цьому ними заявлено про необхідність застосування строків позовної давності до вказаної вимоги.

Пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустайки (штрафу, пені).

За таких обставин, враховуючи відповідну заяву представників відповідача суд вважає за необхідне застосувати строки позовної давності до вимоги про стягнення пені за період до 24 січня 2016 року і стягнути з відповідача на користь позивача пеню, нараховану за період з 24 січня 2016 року до 24 січня 2017 року у розмірі 1 100 грн. 00 коп. Відповідно в цій частині позов також підлягає задоволенню частково.

З приводу вказаного у розрахунку штрафу, нарахованого у розмірі 2 520 грн. 00 коп. за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 120 днів суд зазначає, що за порушення строків погашення заборгованості відповідачу нараховано пеню, яка разом зі штрафом є різновидом неустойки. Відповідно одночасне стягнення з відповідача за одне й те ж саме порушення умов договору як пені, так і штрафу буде покладенням на особу подвійної юридичної відповідальності, що протирічить положенням статті 61 Конституції України. Відповідно вимогу про стягнення штрафу у розмірі 2 520 грн. 00 коп. суд вважає необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає.

Отже, загальна сума заборгованості, з урахування тіла кредиту, процентів та пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 05 травня 2008 року, становить 11 141 грн. 03 коп. (6 297 грн. 90 коп. + 3 743 грн. 13 коп. + 1 100 грн. 00 коп.).

Відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 371 грн. 98 коп. ( 11 036 грн. 88 коп. х 1 600 грн. 00 коп. / 47 921 грн. 23 коп.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», (адреса реєстрації: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором від 05 травня 2008 року у розмірі 11 141 (одинадцять тисяч сто сорок одна) гривня 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 371 (триста сімдесят одна) гривня 98 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 02 червня 2017 року.