УхвалА

іменем україни

7 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання строку дії кредитного договору припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 вересня 2007 року між нею та публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк») було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 12,25 % річних та кінцевим терміном повернення - до 26 вересня 2022 року. Вказувала, що у зв'язку з втратою роботи вона припинила виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого банком 21 липня 2014 року була надіслана їй вимога про дострокове повернення кредиту, чим банк, скориставшись своїм правом, змінив строк виконання кредитного зобов'язання. В обумовлені у вимозі строки вона борг не повернула, свої зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим ПАТ «Альфа Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 6 квітня 2015 року, що набрало законної сили, достроково стягнуто з неї на користь банку кредитну заборгованість. Вважала, що після набрання рішенням суду законної сили, строк дії кредитного договору закінчився і з цього моменту банк втратив право нараховувати проценти за користування кредитом та неустойку, а їй залишилось виконати виключно боргові зобов'язання по сплаті визначеного судовим рішенням боргу.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати строк дії кредитного договору, укладеного 26 вересня 2007 року між нею та ПАТ «Альфа Банк», припиненим з 16 квітня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши положення ст. ст. 525, 526, 598, 599 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що підстав для визнання строку дії кредитного договору припиненим відсутні, оскільки зобов'язання належним чином не виконано. При цьому наявність рішення суду про дострокове стягнення на користь банку кредитної заборгованості, яке не виконано, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користуванням кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору та нормами ЦК України.

Посилання на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України безпідставні, оскільки в них встановлювались інші фактичні обставини та правові висновки.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик