провадження 2-п/201/73/2017
УХВАЛА

17 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року позовні вимоги були задоволені повністю.

04 липня 2017 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду від 29 грудня 2015 року, посилаючись на незаконність винесення такого рішення, не правильність вирішення спору, не відповідність висновків суду матеріалам справи та порушення процесуальних норм при винесенні ухвали про заочний розгляд справи і винесення заочного рішення.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив скасувати вказане заочне рішення суду і призначити справу до розгляду в загальному порядку, задовольнивши їх заяву в повному обсязі.

Представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання в судове засідання не зявився, про день та час розгляду заяви повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав письмові заперечення; вказаним, на думку суду, проти вимог заяви заперечував, вважаючи вказане рішення винесеним у відповідності до норм ЦПК, повідомлення відповідачів про слухання справи було належним і неодноразовим, іншої адреси для свого листування відповідач не надавав. Отже вимоги заяви безпідставні і фактично просили заяву залишити без задоволення, справу слухати без участі їх представника.

Вислухавши пояснення представника заявника, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заяву не обґрунтованою і не підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 29 грудня 2015 року була розглянута цивільна справа за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і судових витрат, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

У відповідності до ст. 224 ЩІК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1, скориставшись своїм правом (через представника), яке передбачено ст. ст. 228-232 ЦПК України, звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Обставини, викладені в заяві представника цього відповідача є не обґрунтованими з огляду на наступне.

В своїй заяві представник ОСОБА_1 та в засіданні зазначає, що в справі був наявним реальний спір стосовно укладання договору кредиту з банком, з позивачем є реальний спір, позивач не вказав всіх обставин спору, не надав всіх необхідних документів і взагалі фактично вибрав неналежний спосіб захисту своїх інтересів, не згодна ця відповідачка і по суті рішення, про час та день судового розгляду даної цивільної справи належним чином не був повідомлений, про що свідчить відсутність в матеріалах справи такого повідомлення в судове засідання на реальну адресу мешкання, а не місце реєстрації (що співпадає), яке було б ним отримано.

Але судом встановлено, що згідно загальновідомих фактів (в тому числі і поданих письмових документів самим заявником і відповідачем, заяви про ознайомлення зі справою, отримання копії рішення, додаткових угод до договору поруки та інш.) місце знаходження цього відповідача є конкретним і визначеним: АДРЕСА_1, вказану адресу ОСОБА_1 вказувала банку як місце реєстрації і як місце фактичного мешкання, саме на вказану адресу цьому відповідачу направлялися повістки про слухання справи 17 і 29 грудня 2015 року та інш., відповідач повинен був їх отримувати, оскільки про поданий спір, позов знав, так як поштові повідомлення до нього (місця фактичного мешкання) доходять; в даному випадку поштова повістка по дату слухання на 17 і 29 грудня 2015 року направлена була судом відповідачці на вказану адресу, але останній не отримав вказане і відділення звязку повернуло вказані документи (як і раніше) до суду, до суду поверталися повідомлення про отримання відповідачем повісток і повідомлень суду про слухання справи, є поштові реєстри про відправлення таких повідомлень про слухання справи і саме повідомлення, в тому числі і грудні 2015 року.

Пояснення про те, що відповідач міг певний час не дивитися за вхідною поштою, чи якийсь час тимчасово не мешкав в той час за цією адресою не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки таких відомостей він суду не надавав, а відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Уразі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Після переносів та відкладень в слуханні справи, в тому числі і через неявку без поважних причин в судове засідання і цього відповідача (17 грудня 2015 року ), 29 грудня 2015 року судове засідання відбулося, справа розглянута по суті і винесено рішення. Зараз виконавчий лист по цій справі знаходиться на виконанні в державні виконавчій службі і реально виконується.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ознайомившись зі змістом заяви представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 29 грудня 2015 року, суд вважає, що причини неявки в судове засідання, що відбулося 17 і 29 грудня 2015 року не є поважними та заява не містить доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. Так в цій заяві про перегляд рішення відповідач вказує про те, що йому не було відомо про час та дату судового засідання посилаючись на те, що про рішення він дізнався тільки пізніше. Але вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідач не повідомляв суду про зміну місця мешкання та реєстрації, в заяві про перегляд заочного рішення суду вказана адреса місця знаходження відповідача. Окрім того, твердження відповідача про те, що судова повістка про виклик в судові засідання ним не отримана, не відповідає дійсності і є лише припущенням відповідача нічим не підтвердженим, оскільки повістка йому направлялася судом та не отримана чомусь ним, про що є поштове повідомлення, направлення повістки судом було завчасно.

Отже, суд робить висновок про те, що відповідач по справі був своєчасно належним чином повідомлений про слухання справи 29 грудня 2015 року і в інші дні слухання цієї справи.

Після розгляду судом справи по суті і винесення заочного рішення суд повинен був належним чином повідомити відповідача про розгляд справи та направити йому копію винесеного рішення для відома і можливості реалізації свого права в разі незгоди з рішенням оскаржити його в передбаченому законом порядку і визначені законом строки. Вказане судом було виконано.

Таким чином, заява ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях, які нічим не підтверджуються, що в свою чергу суперечить ст. 60 ЦПК України, яка говорить про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, можливо зробити висновок про те, що підстави для скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року відсутні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони цього відповідача стосовно наполягання на своїй заяві про перегляд заочного рішення суду, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і судових витрат залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3, 10, 11, 57-61, 158, 209, 210, 212, 218, 228 - 232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і судових витрат залишити без задоволення.

Заочне рішення по вказаній цивільній справі може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя -