РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Дорошинської В.Е.

за участі секретаря Кирпиченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа: ОСОБА_2, Суворовський районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 17.09.2011 року він уклав шлюб з ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-АС №030717 зареєстрований 17.09.2011 року Відділом ДРАЦС Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, та відповідно до якого ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_2. 23.12.2015 року відділом запису актів цивільного стану Нахімовського району м. Севастополя Управління запису актів цивільного стану м. Севастополя було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-КМ №504281 від 23.12.2015 року. При зверненні до Суворовського районного у м. Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану заявнику було відмовлено в державній реєстрації розірвання шлюбу, в звязку з тим, що видані АР Крим документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Просить суд встановити факт розірвання шлюбу з 23.12.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрованого 17.09.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, за актовим записом №493, залишивши ОСОБА_2 прізвище «Сіденко».

Заявник ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не зявилися, однак від представника надійшла заява , в якій просить розглянути справу у їх відсутність.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про причину неявки суд не сповістила .

Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного у м. Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявника з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-АС №030717 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 17.09.2011 року зареєстровано шлюб Відділом ДРАЦС Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі та відповідно до якого прізвище чоловіка ОСОБА_1, прізвище дружини змінено на ОСОБА_1.

23.12.2015 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 23.12.2015 року відділом запису актів цивільного стану Нахімовського району м. Севастополя Управління ЗАГС м. Севастополя.

На звернення ОСОБА_1 до відділ державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні з метою підтвердження факту реєстрації розірвання шлюбу надав відмову у проведенні державної реєстрації, оскільки свідоцтво про розірвання шлюбу не відповідає вимогам законодавства.

Як передбачено ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про розірвання шлюбу, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів розірвання шлюбу особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації факту розірвання шлюбу, оскільки зареєструвати вказаний документ належним чином не має можливості, у звязку з тим, що АР Крим є окупованою територією України, відповідно до с.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Судом також встановлено, що заявником вичерпані можливості для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, окрім як звернення до суду.

Керуючись ст.ст.10,14,60,212-215,223,234,251-256,257-1 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 заінтересована особа: ОСОБА_2, Суворовський районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту розірвання шлюбу - задовольнити.

Встановити факт розірвання шлюбу з 23.12.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрованого 17.09.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, за актовим записом №493, залишивши ОСОБА_2 прізвище «Сіденко».

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Е. Дорошинська