У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду від 9 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про захист прав споживача фінансових послуг,

в с т а н о в и л а:

В суд звернувся ОСОБА_1 із позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі ПАТ "Ощадбанк" або банк) про визнання неправомірними дій щодо виконання транзакцій з переказу грошових коштів у сумах: 1050, 5 гривень, 914 гривень, 8 590 гривень, 8 590 гривень, визнання нечинними тих само транзакцій з переказу грошових коштів на загальну суму 19 144, 35 гривень та зобов'язання відповідача відновити кошти у розмірі 19 144,35 гривень на рахунку позивача.

Рішенням Кузнцовського міського суду від 9 червня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволені позову до ПАТ "Ощадбанк про захист прав споживача фінансових послуг.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі він покликався на його незаконність і необґрунтованість через хибну оцінку доказів через їх неповне дослідження та на порушення судом норм матеріального й процесуального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом п.8 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою Правління Національного банку України №705 від 05.12.2014 року, де визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Вважав, що в матеріалах справи наявні підтвердження того, що він невідкладно повідомив відповідача про неналежний переказ коштів, а також, що таких транзакцій він не проводив. Тому суд зробив неправильний висновок щодо встановлення додаткового факту помилки, залишивши без уваги належність переказу, що був наявний.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з недоведеності позивачем факту переказу коштів, адже оспорювані ним транзакції здійснено після повідомлення банку про операції, які він не виконував. Тому відсутні підстави для покладення на відповідача ризику збитків від здійснення таких операцій.

Як правильно встановлено судом, з копії заяви ОСОБА_1 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням платіжного засобу (платіжної картки) від 02.11.2015 року видно, що між сторонами укладено договір. За його умовами позивачу було відкрито поточний рахунок на його ім'я, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу. пунктом 3.4.2. заяви стверджено про надання ПАТ "Ощадбанк" платіжної картки на користь ОСОБА_1, а також ПІН-конверт до неї.

В подальшому, 10 січня 2017 року, проведено чотири операції щодо зняття грошових коштів з рахунку позивача на суми 1 050, 35 гривень, 914 гривень, 8 590 гривень, 8 590 гривень, а всього на сукупну суму 19 144, 35 гривень. Дані обставини сторонами не заперечуються і ними визнаються. Крім тог, їх наявність підтверджено копіями наданих ОСОБА_1 квитанцій та скріншотів СМС-повідомлень.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу зняття належних йому грошових коштів у сумах 1 050, 35 гривень, 914 гривень, 8 590 гривень та 8 590 гривень без його згоди та підтвердження, а тому вважав порушеними свої права споживача банківських послуг.

Повно і правильно зясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, застосуванню не підлягають, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові, пославшись на недоведеність ОСОБА_1 своїх матеріально-правових вимог.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обвязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пункт 8.1.3. розділу ХХ договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вказує про обовязок клієнта не розголошувати ПІН-код, логін, пароль, ПІН-код до системи ДБО, реквізити картки і не передавати картки в користування третім особам.

Пунктом 9.14 розділу ІХ договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб також передбачено обов'язок клієнта забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про логін, пароль, картковий пароль, а також ПІН, СVV2/СVC2, строк дії, номер картки тощо. Ризик та відповідальність за несанкціоноване використання логіна, пароля, карткового пароля несе виключно клієнт.

Судом зроблено обґрунтований висновок про те, що позивачем не було доведено обєктивними і переконливими доказами підстав для зобов'язання відповідача за умовами, встановленими п. 8 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, відновити залишок коштів на рахунку до того стану, в якому він був до проведення чотирьох оспорюваних банківських операцій. Зокрема, не було надано відповідних доказів про те, що такі перекази здійснені внаслідок помилки, а даний пункт свідчить про зобовязання відновити залишок коштів на рахунку негайно після виявлення помилки.

Окрім того, пунктом 6 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням передбачено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобовязаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу у спосіб, встановлений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Як вірно покликався суд, ОСОБА_1 не доведено тих обставин, що переказ коштів внаслідок оспорюваних ним транзакцій здійснено після повідомлення ним банку про операції, які він не виконував, а тому відсутні підстави покладення на банк ризику збитків від здійснення таких операцій.

Не наведено позивачем і доказів про обґрунтованість вимоги про оспорення правочину. Тому підстав для визнання оспорюваного договору недійсним також не встановлено.

При оцінці наявних у матеріалах справи доказів відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд правильно стверджував, що з наданих позивачем копій квитанцій про проведення переказу коштів 10 січня 2017 року неможливо з'ясувати, які операції проведено за волевиявленням ОСОБА_1, а які без його участі. Такий висновок ґрунтується на тому, що серед наданих квитанцій міститься також квитанція про переказ коштів за послуги мобільного звязку на 50 гривень, де позивач заявляє, що ця операція проведена ним. Вірно вказано, що така квитанція та інші чотири квитанції (за якими оспорюються платежі) самі по собі не дають можливості встановити обставини справи, на які покликається ОСОБА_1 Правильно залишено без уваги і посилання на факт відкриття кримінального провадження. адже він жодним чином не свідчить про винуватість банку в спірних правовідносинах. Більше того, як пояснив сам позивач, при перерахунку коштів за послуги мобільного звязку через сайт "Портмоне" він повідомив дані з його банківської картки, що необхідні для здійснення перерахунків.

Також з наданих банком в засіданні апеляційного суду листа від 04.10.2017 року №115.26-09/25674/2017-17/вих. з долученою довідкою відділу захисту операцій з БПК управління економічної безпеки департаменту безпеки №1499/17 від 02.02.2017 року видно, що відповідним банківським структурним підрозділом проводилася перевірка за зверненням ОСОБА_1 щодо встановлення спірних обставин. В ході цієї перевірки встановлено, що чотири транзакції проведено коректно, з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки p правильним введенням строку дії та СVV2/СVC2 паролю, відомому лише держателю та який зберігається лише на платіжній картці.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність доказів того, що позивач невідкладно повідомив відповідача про неналежний переказ коштів, а також, що таких транзакцій він не проводив, то з ними погодитися колегія суддів не може.

Так, згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не заслуговують на увагу й спростовуються правильністю висновків суду і твердження автора скарги про п.8 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою Правління Національного банку України №705 від 05.12.2014 року.

Не можна погодитися як з такою, що не стосується предмета спору, з вимогою позивача про застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15.

Решта покликань ОСОБА_1 на незаконність оскаржуваного рішення є необґрунтованими.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Кузнецовського міського суду від 9 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: