Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Альянс» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль плюс», про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк Альянс», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль плюс», про припинення договору поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк Альянс» (далі - ПАТ «Банк Альянс») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 виступає поручителем товариства з обмеженою відповідальністю «Консоль Плюс» (далі - ТОВ «Консоль Плюс») за кредитним договором від 4 листопада 2004 року, укладеним між

ПАТ «Банк Альянс», та ТОВ «Консоль Плюс», за умовами якого останньому було відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом в розмірі 891 000 грн терміном до 4 листопада 2010 року, зі сплатою

4,5% річних.

У період дії кредитного договору між кредитором та позичальником неодноразово укладались додаткові договори, за умовами яких кредитор збільшив розмір ліміту до 12 900 000 грн, продовжив термін дії кредитного договору по 22 жовтня 2014 року, а розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами було збільшено до 21,75 % річних.

У зв'язку з наведеним, до договору поруки було укладено додаткові договори, згідно із якими поручитель ОСОБА_3 дала свою письмову згоду на збільшення розміру ліміту до 12 900 000 грн, продовження терміну дії кредитного договору по 22 жовтня 2014 року, та збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами до 21,75 % річних.

Позичальник ТОВ «Консоль плюс» свої зобов'язання по сплаті кредитних платежів не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 27 437 977,21 грн, яку позивач просив стягнути з поручителя, як солідарного боржника.

Відповідач що ОСОБА_3 позов не визнала, звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Альянс», мотивуючи тим, що

ПАТ «Банк Альянс», у порушення вимог ч. 1 ст. 554 ЦК України, звернувся до суду з позовом про стягнення боргу лише до неї, в той час як згідно ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, і за даним кредитним договором є і інші поручителі. Вважала, що розрахунок заборгованості відносно розміру її відповідальності, та з урахуванням солідарної відповідальності інших осіб, не відповідає дійсності, умовам договору та чинному законодавству України.

Посилалась на те, що банк не надав докази щодо законних підстав збільшення поточної відсоткової ставки в односторонньому порядку та докази про належне повідомлення та отримання згоди поручителя відповідно до п. 4.2.11. кредитного договору. Крім того, вона не була ознайомлена зі змінами до кредитного договору, і оскільки внаслідок внесення додатковими угодами змін до кредитного договору про збільшення терміну дії договору, суми кредиту до 12 900 000 грн, процентної ставки до 21,75% річних без згоди і повідомлення поручителя, відбулося збільшення обсягу її відповідальності, як поручителя, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання договору поруки припиненим.

Додаткові договори до договору поруки від 5 листопада 2010 року, укладені з ОСОБА_3., підписані з порушенням п.4.2.11. кредитного договору від 4 листопада 2004 року та чинного законодавства, оскільки жодної інформації щодо змін в кредитному договорі їй не було надано ні в усному, ні в письмовому вигляді.

Крім того посилалась на те, що додатковим договором від 19 жовтня 2011 року до кредитного договору строк користування кредитними коштами встановлено по 19 вересня 2012 року та збільшено ліміт кредитної лінії до 12 900 000 грн, зі сплатою відсотків у розмірі 4,779%, що підтверджується претензією від 22 серпня 2012 року, відповідно до якої на підставі п. п. 4.2.4., 4.2.5 та 4.2.13 кредитного договору кредитор скористався своїм правом розірвати цей договір, вимагаючи дострокового повернення кредиту.

Враховуючи, що за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, цей строк настав 19 вересня 2012 року, то порука припинилась 19 березня 2013 року. До суду з позовом про стягнення заборгованості до неї як поручителя банк звернувся лише в грудні

2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку.

Оскільки доказів про те, що поручитель був письмово повідомлений про продовження строку користування кредитом та про зміну розміру кредитної ставки, банк не надав, вважала, що вона не несе солідарну відповідальність по зобов'язаннях боржника ТОВ «Консоль Плюс», у зв'язку з припиненням поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Ураховуючи наведене вважала договір поруки припиненим з підстав, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 17 листопада 2015 року, позов ПАТ «Банк Альянс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Альянс» заборгованість за кредитним договором від 4 листопада 2004 року, з відповідними змінами до нього, у сумі 24 508 669,03 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн, а всього 24 512 323,03 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким ПАТ «Банк Альянс» відмовити в задоволенні позову та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Банк Альянс», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що боржник ТОВ «Консоль Плюс» взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та додатковими угодами до нього не виконало, а тому заборгованість підлягає стягненню з поручителя, оскільки ОСОБА_3 є солідарним боржником за договором поруки та додатковими угодами до нього.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову про припинення договору поруки, суди виходили з недоведеності позовних вимог.

Дані висновки суду відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 4 листопада 2004 року між АКБ «Альянс», правонаступником якого є ПАТ «Банк Альянс» та ТОВ «Консоль Плюс» був укладений кредитний договір, за умовами якого, банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом в розмірі

891 000 грн, терміном до 4 листопада 2010 року та сплатою 4,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 5 листопада 2010 року між АКБ «Альянс» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалась перед банком в повному обсязі відповідати всім належним їй майном за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору.

У подальшому, сторонами кредитного договору і договору поруки було укладено ряд додаткових договорів, за умовами яких кредитор збільшив розмір ліміту, продовжив термін дії кредитного договору та збільшив розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме:

додатковим договором до кредитного договору від 27 січня

2011 року встановлено ліміт кредитної лінії 12 900 000 грн;

за умовами додаткового договору до договору поруки від 27 січня

2011 року, поручитель ОСОБА_3 погодилась на умови, викладені в додатковому договорі від 27 січня 2011 року до кредитного договору з усіма додатками та доповненнями, укладеному між боржником та кредитором;

договором до кредитного договору від 19 жовтня 2011 року, строк користування кредитними коштами продовжено по 19 вересня

2012 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 4,779 % річних.

згідно умов додаткового договору до договору поруки від 19 жовтня

2011 року поручитель погодилась на умови, викладені в додатковому договорі від 19 жовтня 2011 року до кредитного договору з усіма додатками та доповненнями, укладеному між боржником та кредитором;

додатковим договором до кредитного договору від 19 вересня

2012 року строк користування кредитними коштами продовжено по

19 грудня 2012 року включно, розмір процентів за користування кредитними коштами збільшено на 1,8% (тобто до 6,579 % річних (4,779%+1,8%);

додатковим договором до кредитного договору від 17 жовтня

2012 року строк користування кредитними коштами продовжено

по 26 лютого 2013 року;

за умовами додаткового договору до договору поруки від 17 жовтня 2012 року, поручитель погодилась на умови, викладені в додаткових договорах від 19 вересня 2012 року та 17 жовтня 2012 року до кредитного договору з усіма додатками та доповненнями, укладених між боржником та кредитором;

додатковим договором до кредитного договору від 26 лютого

2013 року строк користування кредитними коштами продовжено

до 18 вересня 2013 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 18% річних;

згідно з умовами додаткового договору до договору поруки

від 26 лютого 2013 року поручитель погодилась на умови, викладені в додатковому договорі від 26 лютого 2013 року до кредитного договору з усіма додатками та доповненнями, укладеному між боржником та кредитором;

додатковим договором до кредитного договору від 18 вересня

2013 року строк користування кредитними коштами продовжено

по 17 жовтня 2013 року включно, відсоткову ставку за користування кредитними коштами встановлено у розмірі 20 % річних та визначено, що повернення кредитних коштів здійснюється наступним чином: не пізніше

30 вересня 2013 року - 30 000 грн; не пізніше 17 жовтня 2013 року -

12 806 307, 36 грн;

згідно умов додаткового договору до договору поруки від 18 вересня 2013 року поручитель погодилась на умови, викладені в додатковому договорі від 18 вересня 2013 року до кредитного договору з усіма додатками та доповненнями, укладеному між боржником та кредитором;

додатковим договором до кредитного договору від 17 жовтня

2013 року строк користування кредитними коштами продовжено

по 15 листопада 2013 року включно, відсоткову ставку за користування кредитними коштам встановлено у розмірі 21% річних, визначено, що повернення кредитних коштів здійснюється наступним чином: не пізніше

31 жовтня 2013 року - 40 000 грн; не пізніше 15 листопада

2013 року - 12 796 307,36 грн;

відповідно до умов додаткового договору до договору поруки

від 17 жовтня 2013 року поручитель погодилась на умови, викладені в додатковому договорі від 17 жовтня 2013 року до кредитного договору з усіма додатками та доповненнями, укладеному між боржником та кредитором;

додатковим договором до кредитного договору від 15 листопада 2013 року строк користування кредитними коштами продовжено

по 14 лютого 2014 року включно, відсоткова ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 21,5 % річних, визначено, що повернення кредитних коштів здійснюється наступним чином: не пізніше

30 листопада 2013 року - 50 000 грн; не пізніше 14 лютого 2013 року -

12 786 307,36 грн;

згідно додаткового договору до договору поруки від 15 листопада 2013 року поручитель погодилась на умови, викладені в додатковому договорі від 15 листопада 2013 року до кредитного договору з усіма додатками та доповненнями, укладеному між боржником та кредитором;

додатковим договором до кредитного договору від 14 лютого

2014 року строк користування кредитними коштами продовжено

по 16 липня 2014 року включно, встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштам у розмірі 21,75 % річних;

за умовами додаткового договору до договору поруки

від 14 лютого 2014 року поручитель погодилась на умови, викладені в додатковому договорі від 14 лютого 2014 року до кредитного договору з усіма додатками та доповненнями, укладеному між боржником та кредитором;

додатковим договором до кредитного договору від 16 липня

2014 року строк користування кредитними коштами продовжено

по 22 жовтня 2014 року включно з відсотковою ставкою за користування кредитними коштам у розмірі 21,75 % річних;

згідно з додатковим договором до договору поруки від 17 липня 2014 року поручитель погодилась на умови, викладені в додатковому договорі від 16 липня 2014 року до кредитного договору з усіма додатками та доповненнями, укладеному між боржником та кредитором.

Жоден із додаткових договорів про збільшення відповідальності боржника та поручителя в установленому законом порядку недійсними не визнані.

Отримана 6 жовтня 2014 року поручителем ОСОБА_3 вимога банку щодо погашення заборгованості залишена без задоволення.

При вирішення спору встановлено, що заборгованість

ТОВ «Консоль Плюс» перед банком за кредитним договором

від 4 листопада 2004 року становить 27 437 977,21 грн із яких:

12 836 307,36 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 672 361,67 грн відсотки по кредиту, 3 189 014,84 грн пеня по прострочених відсотках по кредиту, 7 740 293,34 грн пеня по простроченому кредиту.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Статтями 553 та 554 ЦК України передбачено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Вирішуючи даний спір, суди вірно застосували положення

ст. ст. 543, 551, 553, 554, 559 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказам, встановили фактичні обставини справи, зокрема вірно встановили відсутність підстав для припинення поруки, передбачених положеннями частин 1 та 4 ст. 559 ЦК України, та дійшли до правильного висновку про задоволення позовних вимог до поручителя, оскільки виникла заборгованість за кредитом в добровільному порядку не сплачена ані боржником, ані поручителем, а відтак, банк не позбавлений права стягнення даної суми з поручителя в судовому порядку.

Доводи касаційної скарги про неправомірне пред'явлення банком позову лише до неї не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Твердження ОСОБА_3 у касаційній скарзі про відсутність її підпису на додатковому договорі до договору поруки від 26 лютого

2013 року були предметом дослідження апеляційним судом та спростовуються встановленими апеляційним судом обставинними.

Так, апеляційним судом було витребувано та досліджено копію даного договору із якої встановлено, що договір підписаний поручителем ОСОБА_3, що не було спростовано її представником.

Положення ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Поручителем ОСОБА_3 вимоги про визнання недійснісним додаткового договору не заявлялись. Припинення і недійсність за своєю суттю є різними правовими інститутами.

Наявні в матеріалах справи додаткові договори до договору поруки, за умовами яких поручитель неодноразово надавала письмову згоду на зміну процентної ставки, свідчать про те, що збільшення відсоткової ставки за договором кредиту відбувалось не в односторонньому порядку, а шляхом укладання додаткових угод сторонами кредитного договору, тобто за волевиявленням сторін, у тому числі і поручителя ОСОБА_3 та спростовують доводи касаційної скарги про зміну зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Слід зауважити, що позичальником не оспорювалась законність такого збільшення.

Доводи касаційної скарги поручителя ОСОБА_3 про її необізнаність укладення додаткових угод між кредитором та позичальником спростовуються наведеними вище додатковими угодами до договору поруки.

Суд прийшов до правильного висновку, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту лише 30 вересня 2014 року, а відтак, пред'явивши 1 грудня 2014 року позов до поручителя, банк дотримався встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення позову до поручителя.

Проаналізувавши претензію від 22 серпня 2012 року, на яку посилається поручитель ОСОБА_3, суд вірно вважав, що кредитором не було встановлено позичальнику новий строк виконання основного зобов'язання, оскільки претензія адресована лише поручителю і в ній вимагалось лише погашення виниклої заборгованості за кредитним договором.

Посилання в касаційній скарзі на те, що банком 5 листопада

2013 року було змінено строк виконання основного зобов'язання, не заслуговує на увагу, оскільки з встановлених судом обставин справи вбачається, що після 5 листопада 2013 року між сторонами неодноразового було укладено додаткові договори, що свідчить про продовження після листопада 2013 року кредитних відносин між сторонами.

Вирішуючи питання щодо розміру судового збору, який підлягає стягненню, судом дотримано принцип пропорційності до розміру задоволення позовних вимог встановлений ст. 88 ЦПК України та стягнуто за ставками, визначеними Законом України «Про судовий збір».

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька М.К. Гримич А.О. Леванчук І.М. Фаловська Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська