09 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на непрацездатного батька,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на непрацездатного батька.
ОСОБА_4 на обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є непрацездатним, інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію за віком, хворіє, та у звʼязку з цим потребує майнової допомоги.
ОСОБА_5 є його єдиною донькою, має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, а тому має можливість надавати майнову допомогу.
За таких обставин, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь аліменти в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дати подання позову та довічно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 січня

2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 березня

2017 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 січня

2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6. просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено наявності потреби у майновій допомозі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5

Після реєстрацію шлюбу, ОСОБА_5 змінила прізвище на

ОСОБА_5

ОСОБА_4, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно довідки Управління пенсійного Фонду України Октябрського району в м. Полтаві від 26 травня 2015 року № 1058, ОСОБА_4 перебуває на обліку в Октябрському управлінні Пенсійного фонду як пенсіонер по віку та отримує пенсію в розмірі 1 120 грн 93 коп. (т. 1, а. с. 6).

Згідно довідки Полтавського обʼєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 12 грудня 2016 року ОСОБА_4 станом на грудень 2016 року отримує пенсію у розмірі 1 418 грн 93 коп. (т. 1, а. с. 262)

ОСОБА_4 отримав у спадок після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, квартиру за адресою АДРЕСА_2.

Крім того, ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом після померлого брата ОСОБА_9, у спадок від якого отримав депозитний вклад у сумі

21 000 грн та 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Мати ОСОБА_5 - ОСОБА_10 є пенсіонером, отримує пенсію за віком.

ОСОБА_5, зареєстрована по АДРЕСА_3.

ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем, та отриманий дохід від підприємницької діяльності за період з січня 2016 року по листопад

2016 року становить 162 228 грн 96 коп.

Згідно довідки № 4191 від 31 жовтня 2016 року КНП «Консультативно-діагностичний центр Шевченківського району м. Києва» ОСОБА_5 перебуває на обліку в центрі з приводу вагітності.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 розірвано.

Повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно з ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (ст. 205 СК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановили, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів наявної потреби у майновій допомозі.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять висновків МСЕК про інвалідність ОСОБА_4 у звʼязку з хворобою очей та опорно-рухового апарату, відсутні відомості щодо строку інвалідності, відсутні докази про призначення лікування позивачу у звʼязку з хворобою очей чи інших хвороб у період 2014-2016 років, відсутні квитанції, чеки тощо про придбання позивачем ліків у вказаний період, що б підтверджувало понесення ним витрат на їх придбання.

Відсутні висновки про його потребу у догляді сторонніми особами, оскільки згідно медичного висновку про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі громадянина, який потребує соціального обслуговування (надання соціальних послуг) територіальним центром за місцем проживання від 06 березня 2014 року, ОСОБА_4 підлягає обслуговуванню (наданню соціальних пільг) у відділенні соціальної допомоги вдома на період 1 рік, тобто до 06 березня 2015 року, інших висновків відносно цього ОСОБА_4 не надано.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 січня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на непрацездатного батька залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова