Справа № 564/214/17
Костопільський районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя Левчук В.В.
секретар судового засідання Здибель І.О.
представника позивача - адвокат Стецюк М.Ю.
відповідача - не з'явився
представника третьої особи - не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду справу №564/214/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Костопільська районна державна адміністрація, служба у справах дітей про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав
ОСОБА_1 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Костопільська районна державна адміністрація, служба у справах дітей про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.
Представником позивача подано суду заяву про відмову від позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів.
Така відмова відповідає вимогам частини 2 статті 31, статті 174 ЦПК України, повноваженням представника згідно договору про надання правової допомоги укладеного між позивачем та її представником 05.12.2016 року /а.с.13-16/, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, а тому приймається судом.
Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Костопільська районна державна адміністрація, служба у справах дітей розглядається судом лише в частині позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та не приймає участі у житті дитини, у її вихованні та утриманні, не піклується про фізичний стан дитини чи її навчання. Позивач вважає, що є достатні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Присутні у судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав підтримали та просять суд їх задоволити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.
Так, судом враховано, що з метою виконання вимог ч.3 ст.122 ЦПК України, судом здійснено запит до адресно-довідкового бюро сектору УДМС України в Рівненській області про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, що містяться в реєстрі щодо фізичної особи ОСОБА_2.
Відповідно до ч.4 ст.122 ЦПК України, питання про відкриття провадження у справі або про відмову у відкритті провадження у справі суддя вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження заяви до суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків, та не пізніше наступного дня після отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.
Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Рівненській області ОСОБА_2, по Рівненській області зареєстрованим чи знятим з реєстраційного обліку не значиться /а.с.24/.
Згідно заяви представника позивача, йому стало відомо, що ОСОБА_2 фактично проживає без реєстрації у м.Костопіль.
Ухвали суду та судові повістки надіслані за вказаною у заяві адресою отримані ОСОБА_2 особисто, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та відомостями сервісу відстеження місцезнаходження та стану реєстрованого поштового відправлення на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач знав про розгляд зазначеної справи у суді та навмисно ухиляється від явки в судове засідання, розглядом справи не цікавиться, своїм правом на подання заперечень на позов не скористався. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.
Службою у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації подано суду клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. Окрім того, повідомляє про те, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог.
Позивач та представник позивача не заперечують щодо розгляду справи за відсутності відповідача та винесення заочного рішення.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, неповнолітнього ОСОБА_3, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.
Згідно скороченої копії акту про народження, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 /а.с.10/.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області, 06.05.2010 року шлюб між сторонами розірвано, про що складено відповідний актовий запис за №57 /а.с.11/.
Згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3, він виховується в неповній сім'ї, у його поведінці відчувається брак чоловічого виховання та спілкування. Вихованням дитини займається мати. Батько жодного разу не поцікавився шкільним життям сина, батьківські збори не відвідує, з класним керівником та вчителями не спілкується. Вказане призвело до того, що у дитини спостерігаються прояви деструктивної поведінки /а.с.19, 20/.
Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 №1342/01-31/17 виданому 04.05.2017 року Костопільською районною державною адміністрацією, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_3.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі "Савіни проти України", пункт 49 рішення у справі "Хант проти України").
Вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року №1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України").
Розглядом справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист "прав і свобод" неповнолітнього ОСОБА_3 і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав.
Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Водночас, суд дійшов висновку, що зазначені обставини, які підпадають під визначення дій особи, як "ухилення від виконання батьківських обов'язків" не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у житті сина, не сплачує присуджені згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області аліменти на утримання сина, не цікавиться здоров'ям сина та не приймає участі у його навчально-виховному процесі.
За вказаних обставин враховуючи викладене вище, суд дійшов переконливого висновку про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків.
Суд переконаний в тому, що в даному випадку позбавлення батьківських прав матиме позитивний вплив на подальше життя дитини.
Суд звертає увагу, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і ОСОБА_2 має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому статтею 169 Сімейного кодексу України.
Суд враховує, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину. Таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину.
Проте, в правовідносинах, що склались між сторонами суд не знаходить підстав для попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків, оскільки поведінка відповідача свідчить про його небажання налагодження дружніх сімейних відносин.
Наведені обставини у їх сукупності свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків з виховання свого сина, свідоме нехтування ним своїми обов'язками і небажання виконувати їх, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Таким чином, суд дійшов переконливого висновку, що в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідача може бути позбавлено батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі "Ньяоре проти Франції"), і в такому випадку судом на перше місце ставляться "якнайкращі інтереси дитини" оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини №14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3).
Враховуючи викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Костопільська районна державна адміністрація, служба у справах дітей про позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення.
Водночас, суд звертає увагу сторін на те, що згідно із частиною другою статті 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164-166, 180 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 209, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Костопільська районна державна адміністрація, служба у справах дітей про позбавлення батьківських прав - задоволити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_2) відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2).
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяВ. В. Левчук