УХВАЛА
11 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:
Червинської М.Є., Карпенко С.О., Мазур Л.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , третя особа Міністерство оборони України про стягнення майнової і моральної шкоди, стягнення відшкодування на утримання неповнолітньої дитини за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У січні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом, у якому зазначали, що 20 листопада 2014 року близько 21 год на автодорозі Полтава Красноград ОСОБА_4 , керуючи військовим спеціальним автомобілем військової частини НОМЕР_1 марки «МАЗ-537» та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не надав перевагу в русі автомобілю марки «ДЕУ СЕНС», державний номерний знак НОМЕР_3 , унаслідок чого відбулося зіткнення двох зазначених транспортних засобів. За наслідками зіткнення пасажирка автомобіля марки «ДЕУ СЕНС» ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження несумісні з життям, від яких померла на місці події. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тяжкі тілесні ушкодження, від яких померли в Полтавській обласній лікарні відповідно 21 листопада та 2 грудня 2014 року. Водій спеціального автомобіля марки «MA3-537» ОСОБА_8 на місці дорожньо-транспортної пригоди в кабіні автомобіля здійснив постріл з закріпленого за ним автомата АКС-74У, № НОМЕР_4 , собі в грудну клітину, чим вчинив самогубство. Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія військового спеціального автомобіля ОСОБА_4 , але останній вчинив самогубство, то відповідальність за заподіяну позивачам шкоду має нести військова частина НОМЕР_1 , у якій ОСОБА_4 проходив службу та якій належить військовий автомобіль, за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода. Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з лікуванням потерпілих в сумі 15 941 грн. 97 коп.; стягнути на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 250 тис. грн; стягнути на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з виготовленням та встановленням надгробних пам`ятників в сумі 29 301 грн; стягнути на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 250 тис. грн; стягнути на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягненням ним вісімнадцяти років відшкодування кошти в сумі 1 099 грн 72 коп. щомісячно.
Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з лікуванням та похованням потерпілих в сумі 15 941 грн 97 коп. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 100 тис. грн. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з виготовленням та встановленням надгробних пам`ятників в сумі 19 725 грн.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 150 тис. грн. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягненням ним вісімнадцяти років відшкодування в сумі 366 грн 58 коп. щомісячно. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) зазначені судові рішення просить скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За положеннями ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Статтею 3 цього Закону встановлено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Судами встановлено, що 20 листопада 2014 року близько 21 год на автодорозі Полтава Красноград ОСОБА_4 , керуючи військовим спеціальним автомобілем військової частини НОМЕР_1 марки «МАЗ-537» та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не надав перевагу в русі автомобілю «ДЕУ СЕНС», державний номерний знак НОМЕР_3 , унаслідок чого відбулося зіткнення двох зазначених транспортних засобів.
За наслідками зіткнення пасажирка автомобіля марки «ДЕУ СЕНС» ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження несумісні з життям, від яких померла на місці події. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тяжкі тілесні ушкодження, від яких померли в Полтавській обласній лікарні відповідно 21 листопада та 2 грудня 2014 року.
Водій спеціального автомобіля «MA3-537» ОСОБА_8 на місці дорожньо-транспортної пригоди в кабіні автомобіля здійснив постріл з закріпленого за ним автомата АКС-74У, № НОМЕР_4 , собі в грудну клітину, чим вчинив самогубство.
Встановивши, що володільцем джерела підвищеної небезпеки «МАЗ-537» є військова частина НОМЕР_1 , суди дійшли до правильного висновку, що в силу ст. 1187 ЦК України відповідальність по відшкодуванню шкоди, спричиненої позивачам внаслідок порушення Правил дорожнього руху військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , повинна нести вказана військова частина, яка має статус юридичної особи.
Так, суди правомірно на підставі ст.23 та п. 1. ч.1 ст. 1200, ст. 1201 ЦК України стягнули на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з лікуванням та похованням потерпілих в сумі 15 941 грн 97 коп. Крім того, суди у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнули на користь ОСОБА_2 100 тис. грн. та на користь ОСОБА_1 150 тис. грн за втрату рідних для них людей: дружини, матері, дитини дружини, при цьому судами також ураховано, що без матері залишився неповнолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь якого судом стягнуто витрати на його утримання до досягнення останнім повноліття.
Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд правильно застосував роз`яснення, надані судам у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України та виходив із вимог розумності та справедливості.
Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.
Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) відхилити.
Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

С.О. Карпенко

Л.М. Мазур