САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/1441/17
Провадження № 2/206/631/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2017 р.

Самарський районний суд міста ОСОБА_1 у складі: головуючого судді: Зайченко С.В., при секретареві:ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права власності у порядку набувальної давності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47,9 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., яка складається з двох кімнат, 12 кв.м. та 18,4 кв.м., кухні площею 30,4 кв.м., вбиральні поєднаної 2,5 кв.м., коридору 6,7 кв.м. та вбудованої шафи 1,5 кв.м.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що починаючи з 1981 року, вона постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. 26.02.1996 року у даній квартирі було зареєстровано її постійне місце проживання. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 1995 року, квартира стала належати на праві спільної сумісної власності її бабусі, ОСОБА_4 та її чоловіку, ОСОБА_5, які її фактично й виховали. 28.12.1997 року померла її бабуся ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина на усе належне їй майно. Єдиним спадкоємцем першої черги, та таким, що прийняв спадщину, був її чоловік ОСОБА_5, однак свої спадкові права після її смерті не оформив. Невдовзі ОСОБА_5 вирішив оформитися до геріатричного закладу. 03.09.1999 року він знявся з реєстраційного обліку за місцем проживання та оформився по путівці від 20.08.1999 року на державне забезпечення до геріатричного пансіонату, де й проживав постійно. Після того, як оформився до закладу, то вона бачила його приблизно раз на місяць, коли він заходив в гості. 30.09.2010 року ОСОБА_5 помер. У цьому році вона виріши оформити субсидію, при збиранні необхідних документів зрозуміла, що квартира в якій вона проживає належить людям, що давно померли. При зверненні до нотаріуса за оформленням спадкових прав, вона зясувала, що не є спадкоємицею ні після смерті ОСОБА_4, ні після смерті ОСОБА_5 У звязку з чим, вона вимушена звернутися до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала,наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надала суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, згодні з будь-яким рішенням суду.

Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснили, що є сусідами позивача. В спірній квартирі позивач проживає з самого дитинства. Дана квартира належала бабусі та дідусю позивача. Спочатку померла бабуся позивача, а пізніше в будинку для пристарілих помер дідусь. Позивач з 1980 року і по теперішній час проживає у спірній квартирі разом з донькою та чоловіком.

Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної власності ОСОБА_5, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.11.1995 року (а.с.6).

28.12.1997 року померла ОСОБА_4 (а.с.11).

30.10.2010 року помер ОСОБА_5 (а.с.16).

У вищезазначеній квартирі з 26.02.1996 року та по теперішній час зареєстрована позивач ОСОБА_3 та з 1997 року та по теперішній час зареєстрована її донька ОСОБА_10 (а.с.10,12,13).

Як зазначила позивач та підтвердили в судовому засіданні свідки, ОСОБА_4 була бабусею позивачки, а ОСОБА_5 не рідним дідом позивача, оскільки бабуся позивача вдруге вийшла заміж.

З матеріалів справи вбачається, що Восьмою ДДНК була відкрита спадкова справа до майна померлого ОСОБА_5, за результатом розгляду заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріальною конторою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки позивач протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини не вчинила дій, що свідчать про її прийняття, а саме: постійно не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 57).

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 15 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес сторони лише способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Відповідно до положень п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, тому положення ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суд виходить з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю відповідно до ст. 3 ЦК України.

За змістом наведеної норми права, позивачка має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у неї відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно.

Таким чином, зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, оскільки володіння має бути добросовісним, тобто позивач не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей ст. ст. 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим позивач, яка заявила про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Суд вирішуючи даний спір приймає до уваги, що спірна квартира не є чужим майном для позивача ОСОБА_3, оскільки, відповідно до відмітки про реєстрацію позивача в паспорті та квартирної картки, позивач починаючи з 26.02.1996 року була прописана та постійно проживала разом із своєю бабусею ОСОБА_4 до моменту її смерті та не рідним дідусем ОСОБА_5 до моменту його оформлення до геріатричного пансіонату та після їх смерті продовжує бути зареєстрованою та постійно проживати в їх квартирі, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова,24а/6, а отже суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності за набувальною давністю не може бути пред'явлений позивачем, яка володіє майном по волі власників і завжди знала хто є власниками даної квартири, що у розумінні ст. 344 ЦК України, позбавляє її можливості захистити своє право шляхом визнання права власності за набувальною давністю.

Виходячи з викладеного, суд не має правових підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко