У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Хорольської міської ОСОБА_7 народних депутатів Полтавської області від 19 червня 1985 року № 122 «Про перерахунок частин домоволодіння АДРЕСА_1 і свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 1 липня 1985 року їй, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належить 4/5 частки вказаного домоволодіння АДРЕСА_1 яке складається з двох житлових будинків. Власником 1/5 частки домоволодіння, яка складається з квартири АДРЕСА_1 зазначеного будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_6

Рішенням Хорольської міської ради Полтавської області від 28 травня 2015 року № 227 їй, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надано дозвіл на проведення землевпорядних робіт на земельну ділянку загальною площею 0, 2628 га, а ОСОБА_6 - на земельну ділянку загальною площею 0,07 га, та укладено з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 відповідний договір від 23 червня 2015 року № 73-х.

ОСОБА_4 вважала, що при виконанні договору від 23 червня 2015 року відповідач порушив земельне законодавство України, оскільки виготовив технічну документацію з порушенням вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України та рішення міської ради, а саме непропорційно до часток у праві власності на житловий будинок.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд зобов'язати відповідача при виконанні умов договору від 23 червня 2015 року на проведення землевпорядних робіт, замовником яких є вона,дотримуватися земельного законодавства України щодо визначення права на земельну ділянку пропорційно до часток осіб у праві власності на житловийбудинок, будівлі або споруди.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що є її обов'язком у силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Крім того, договір від 23 червня 2015 року № 73-х на проведення землевпорядних робіт припинив свою дію у грудні 2015 рокуу зв'язку із закінченням строку дії, а ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом у січні 2016 року.

При цьому доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта