Справа № 462/582/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/2208/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянта(відповідача) ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2016р ЛКП«Залізничнетеплоенерго» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, покликаючись на те, що відповідачам належним чином надаються послуги за теплоенергію, проте в порушення вимог закону, останні не вносять плату за них, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 3336,18 грн. за період з 01 липня 2014 року по 16 травня 2016 року. У звязку з чим просив стягнути солідарно з відповідачів 3336,18 грн. боргу, 646,92 грн. інфляційних втрат, 85,39 грн. 3% річних, а також понесені судові витрати.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року позов ЛКП «Залізничнетеплоенерго» - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» 3336 /три тисячі триста тридцять шість/ гривень 18 копійок заборгованості за житлово-комунальні послуги, 646 /шістсот сорок шість/ гривень 92 копійки інфляційних втрат, 85 /вісімдесят пять гривень/ 39 копійок 3% річних від простроченої суми.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» 1378 /одну тисячу триста сімдесят вісім/ гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду було прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, а його висновки суперечать матеріалам справи. Зокрема, звертає увагу суду на те, що між позивачем і відповідачем відсутній договір про надання послуг з теплопостачання, однак відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Оскільки такий договір відсутній, то він вважає, що не існує жодних договірних відносин із позивачем, а відтак він не повинен нічого платити. Крім того, зазначає, що позивач кожного місяця, в період опалювального сезону, нараховував суми до сплати за опалення загальної площі квартири ОСОБА_2 без виключення того, що тепло надають понад усі норми. Також зазначає, що у якості доказу, що підтверджує на думку позивача факт наявності заборгованості та визначену ним ціну позову, є розрахунок суми боргу. Однак, цей розрахунок не може вважатися належним і відповідним доказом, оскільки, позивачем було надано неякісні копії комп`ютерної роздруківки, які були без назви документа та не підтверджуються первинними документами бухгалтерського обліку про витрати виконавця послуг по даному будинку, не містять інших показників, які впливають на визначення розміру щомісячної плати за теплопостачання, і які є підставою для формування тарифів відповідно до Постанов КМУ від 21.07.2005 р. № 630 та від 10.07.06 р №955. Позивач також не надав доказів про покази загально-будинкового лічильника теплової енергії, які відповідно до постанови КМУ від 21.07.2005 р. № 630 є єдиною підставою для нарахування плати за послуги з централізованого опалення стягнення плати за централізоване опалення. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та в позові відмовити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи, не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта(відповідача) ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_4 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить висновку, що дане рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позов Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконували свої обов'язки щодо оплати за надані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка відповідно до розрахунку складає 3336,18 грн. боргу, 646,92 грн. інфляційних втрат, 85,39 грн. 3% річних, а разом - 4068,49 грн.. Також, суд вирішив стягнути солідарно судові витрати в розмірі 1378 грн..

Проте, повністю погодитись із вказаним висновком суду колегія суддів не може із наступних підстав.

Судом встановлено, що в квартирі №35 будинку №14 на вул. Калнишевського у м. Львові зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_5 (а.с. 5)

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово - комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово - комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово - комунальних послуг відповідно до цього Закону, в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово - комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно - технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд, та інші послуги.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово - комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг, а обов'язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За правилами ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово - комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування житлового будинку.

Оскільки обов'язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не лише на договорі, але й на законі, то відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати за надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. ст. 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач належним чином та у повному обсязі надавав відповідачам послуги із теплової енергії в порядку, передбаченому Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року.

Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, та не спростованого відповідачами, встановлено, що останні мають заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення, яка за період з липня 2014р. по квітень 2016р. складає 3336,18 грн.. (а.с.54)

Враховуючи положення вищезазначених законодавчих актів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ЛКП«Залізничнетеплоенерго», як надавач послуг теплопостачання, мав право вимагати стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання в судовому порядку, оскільки послуги з постачання теплової енергії надавалися позивачем належним чином, а відповідачі користувалися такими та не відмовлялися від таких.

Задовольняючи позовні вимоги ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про стягнення з відповідача 646 /шістсот сорок шість/ гривень 92 копійки інфляційних втрат, 85 /вісімдесят пять гривень/ 39 копійок 3% річних від простроченої суми., суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. ст. 526, ч.2 ст. 625 ЦК України. Альтернативного розрахунку заборгованості на спростування розрахунку, наданого позивачем, відповідачем не надано.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, апелянтом не представлено.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково стягнув солідарно з відповідачів в користь позивача судовий збір, оскільки відповідно до ст.ст. 541, 543 ЦК України передбачена солідарна відповідальність лише за виконання обовязку, який встановлений законом або договором.

В свою чергу, у ст. 88 ЦПК України не передбачено право солідарної вимоги або солідарного обовязку на присудження з другої сторони понесених іншою стороною судових витрат, тому судові витрати підлягають до стягнення з кількох відповідачів у відповідній частині.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині солідарного стягнення судових витрат слід скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким стягнути з відповідачів судові витрати в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 307, 309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року в частині солідарного стягнення судових витрат - скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» по 689 грн. судового збору з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6