УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

Коротуна В.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Басій Крістіни Сергіївни на ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 березня 2008 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 71 525 грн 70 коп. на строк до 16 березня 2015 року зі сплатою 9,60 % річних, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 5 036 грн 40 коп., що сплачується у момент видачі кредиту.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором утворилась заборгованість, яка станом на

08 жовтня 2014 року становила 288 962 грн 42 коп., та яку ПАТ «КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 133 729 грн 80 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» -

Басій К.С., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду Київської області від

25 серпня 2015 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим з нього підлягає стягненню заборгованість. При цьому суди попередніх інстанцій зазначали, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами не підлягають задоволенню, оскільки позивачем в односторонньому порядку неправомірно збільшено процентну ставку за кредитом, а вимоги про стягнення пені за період з 18 березня

2008 року по 17 вересня 2013 року є такими, що заявлені з пропуском строку позовної давності.

Проте погодитися із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій не можна з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 березня 2008 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 71 525 грн 70 коп. на строк до 16 березня 2015 року зі сплатою 9,60 % річних, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 5 036 грн 40 коп., що сплачується у момент видачі кредиту.

Відповідно до п. 6.3.1 кредитного договору сторони погодили, що банк має в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користуванням кредитом, при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором утворилась заборгованість, яка станом на

08 жовтня 2014 року становила 288 962 грн 42 коп. та складалась із: заборгованості за кредитом у розмірі 47 358 грн 49 коп; заборгованості по процентами - 42 713 грн 94 коп.; заборгованості з комісії за користування кредитом - 18 596 грн 76 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 166 295 грн 02 коп.; штрафу (фіксована частина) - 250 грн; штрафу (процентна складова) - 13 748 грн 21 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1, частиною 2 якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція ст. 1056-1ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2355цс15.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користуванням кредитом, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили із того, що банком неправомірно було підвищено процентну ставку в односторонньому порядку до 21 % річних, починаючи з 01 лютого 2009 року.

Водночас, судами не було враховано те, що у разі відсутності підстав для стягнення процентної ставки у підвищеному розмірі (21 % річних), банк не позбавлений права на отримання процентів за ставкою, яка була погоджена сторонами при укладенні кредитного договору, а саме 9,60 % річних.

Суди попередніх інстанцій не перевірили наявність заборгованості зі сплати процентів за користуванням кредитом з розрахунку 9,60 % річних, передбачених п. 17.1.6 кредитного договору, який є чинним та не оспорювався сторонами, а тому дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за процентами.

Ухвалюючи рішення про відмову в стягненні заборгованості по пені, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вказаних вимог, заявлених ПАТ «КБ «ПриватБанк» за період з 18 березня 2008 року по 17 вересня 2013 року. При цьому суд апеляційної інстанції не перевірив підстав для застосування судом першої інстанції строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин, та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч. 3 ст. 267

ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про застосування строків позовної давності відповідачем в суді першої інстанції не заявлялась. Суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував та помилково вважав законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені за період часу з 18 березня 2008 року по 17 вересня 2013 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив фактичних обставин справи, не перевірив доводів апеляційної скарги та дійшов передчасного висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та пені.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що вказані вище обставини свідчать про неповне встановлення апеляційним судом фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору в частині стягнення процентів та пені, а тому ухвалене судове рішення в цій частині не може вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Басій Крістіни Сергіївни задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2015 року скасувати в частині стягнення процентів та пені, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвалу апеляційного суду Київської області від

25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О.Писана

О.В. Попович