Справа № 299/1943/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 21 грудня 2016 року за первісним позовом ОСОБА_2 до Виноградівської міської ради в особі виконавчого комітету Виноградівської міської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зацікавлена особа - Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом і відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, зацікавлені особи: Виноградівська державна нотаріальна контора та Виноградівська міська рада, про визнання права власності на частку спадкового майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Виноградівського районного суду від 21 грудня 2016 р. первісний позов задоволено частково: визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1. У задоволенні решти цього позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено в повному обсязі.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а зустрічний позов задовольнити частково, визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/3 житлового будинку по АДРЕСА_1. Доводить про незаконність рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права. Указує, що суд не правильно визначив розмір часток, які прийняли спадкоємці після смерті спадкодавця ОСОБА_4 Зазначає, що після смерті батьків йому належить 2/3 частини житлового будинку, а решта - ОСОБА_3 і ОСОБА_2 Факт витрат на поховання і лікування спадкодавця ОСОБА_5 він довів повністю, однак суд неналежно оцінив надані ним докази.

Суд першої інстанції установив, що житловий будинок АДРЕСА_2 побудований у 1965 р. подружжям ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.) і ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2). Законність побудови будинку підтверджується технічним паспортом, довідкою БТІ, витягом із будинкової книги, генеральним планом садибної ділянки та іншими письмовими документами. Спадкоємцями першої черги за померлим ОСОБА_4 були ОСОБА_5 (дружина), яка вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, ОСОБА_2 (син), який своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та ОСОБА_6 (син), який спадщину не прийняв і заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом не отримали через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно.

Після смерті ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2) відкрилася спадщина на ? частини спірного будинку, з яких ? - належна їй частка у спільній сумісній власності подружжя, а ? - спадок після смерті чоловіка. Спадкоємцем першої черги був ОСОБА_2, який своєчасно подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Інший син - ОСОБА_6, ще ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер. Відповідно до ст. 1266 ч.1 ЦК України спадкоємцями померлої ОСОБА_5 за правом представлення є діти ОСОБА_6: ОСОБА_3 і ОСОБА_2, які на момент його смерті були малолітніми. ОСОБА_2 відмовився від свої частки у спадковому майні на користь ОСОБА_3, у зв'язку з чим остання загалом прийняла спадщину у розмірі 2/4 частин (1/2) спадкового майна, про що своєчасно подала заяву до нотаріальної контори.

Отже, ОСОБА_2 (первісний позивач) загалом успадкував після смерті батьків також 2/4 частини спірного спадкового майна, тобто половину будинку.

У частині щодо відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця позовні вимоги є недоведеними.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно з'ясованим фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи щодо кола спадкоємців, які прийняли спадщину, та помилкове визначення розміру спадкових часток після смерті ОСОБА_4 не заслуговують на увагу як суперечні обставинам справи та належним до застосування нормам матеріального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 22, 28 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Факт побудови спірного будинку ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за час шлюбу, тобто належність цього майна до спільної сумісної власності подружжя, не оспорений і не заперечується.

Згідно з положеннями ст. ст. 527, 529, 549, 554 ЦК УРСР (чинного на момент смерті ОСОБА_7.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Таким чином, оскільки об'єктом спадкування після смерті ОСОБА_4 є лише половина спірного будинку (а не весь будинок як вважає первісний позивач і скаржник ОСОБА_2.), а частка ОСОБА_6 (померлого сина та брата первісного позивача) перейшла до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у порядку, передбаченому ст. 554 ЦК України, то останні вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 у розмірі по ? частині спадкового майна (половини будинку).

Твердження ОСОБА_2 (первісного позивача і скаржника) про те, що після смерті батька (ОСОБА_7.) він є спадкоємцем ? частини нерухомого майна (житлового будинку), яка після смерті ОСОБА_5 (матері) поділу між спадкоємцями не підлягала і через це йому повинно належати 2/3 спірного будинку, ґрунтується на неправильному розумінні норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Посилання ОСОБА_2 на факт відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок від 29.06.2016 р., у той час як спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 р., правового значення для суті спору не має.

Водночас колегія суддів зауважує, що питання визнання права власності на спадкове майно не оскаржене, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Решта доводів апеляційної скарги (з приводу відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця) не спростовують висновків суду в цій частині та не дають підстав для скасування або зміни оскарженого рішення.

Згідно з положеннями ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

За змістом цієї норми витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв і традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Зокрема, скаржник обґрунтовує необхідність відшкодування витрат на лікування спадкодавця ОСОБА_5 із посиланням на епікризи станом на березень 2015 р. і станом на грудень 2015 р. (т.1, а.с.92, 93), однак надана ним у підтвердження факту грошових витрат інформація аптеки № 133 від 05.09.2016 р. свідчить лише про вартість медикаментів (і то лише станом на грудень 2015 р.), а не про їх фактичне придбання (т.1, а.с.97).

ОСОБА_2 також отримав допомогу на поховання матері (ОСОБА_5.) у сумі 2571.14 грн., що не заперечується.

Рахунок № 47 із приводу витрат на площадку під пам'ятник у сумі 3250 грн. датований 28.06.2013 р., у той час як ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.95).

За приписами ст. 15 ЦК України, ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне, обґрунтоване та справедливе рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено. Зазначення у позові осіб у статусі зацікавлених (що не передбачено позовним провадженням) замість статусу третіх осіб не є такою підставою.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2.Рішення Виноградівського районного суду від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: