Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«07» червня 2017 р. Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Губач Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

встановив:

01.12.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Зокрема, просить визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним з подружжя право власності по 1/2 ідеальної частки в квартирі.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебував з відповідачкою ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 2006 року, який розірвано за рішенням суду від 17.11.2016 року. За час подружнього життя ними набуте спільне майно - квартиру за адресою м. Львів, вул. Панча, 18б/42. На даний час вони проживають окремо, відповідач проживає в спірній квартирі, при цьому повністю позбавила його можливості доступу до житла. Право позивача на частку у спільному майні подружжя не визнається відповідачем, чим порушуються його законні права та інтереси. Внаслідок чого змушений звернутись до суду.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві. Додатково пояснив, спірне житло було придбане для потреб сім»ї на підставі договору про пайову участь у будівництві. Його довіритель ОСОБА_1 тривалий час перебував за межами України на заробітках, звідки постійно пересилав дружині кошти. На сплату одного з траншів на виконання умов договору про пайову участь він отримав також кредит у розмірі 26000 Євро, який в подальшому погашав. Оскільки в момент підписання угоди та оформлення документів, його не було на території України, саме на ім»я дружини було оформлене право власності. Між тим, саме він утримував сім»ю, ОСОБА_2 тривалий час не працювала, оскільки перебувала в декретній відпустці. Згодом її зарплата була незначною, відтак голослівними є її твердження про те, що спірне житло придбане за її особисті кошти.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов заперечили. ОСОБА_2 визнала, що спірне житло набуте нею на підставі договору про пайову участь у будівництві . Проте зазначила, що придбала таке виключно за власні кошти, а не за кошти, які періодично передавав на потреби сім»ї позивач. В подальшому відповідач повторно не з»явилась в судове засідання, хоча належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення учасників процесу , з»ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, , суд приходить до висновку. що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2006 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2016р. було задоволено позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Як вбачається із тексту вказаного судового рішення , позивач посилалась на те, що подружжя проживає окремо, не веде спільного господарства та не підтримує подружні відносини з травня 2015 року. Вказана обставина була встановлена в ході розгляду справи, відтак в силу дії ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування.

Не підлягають доказуванню і обставини, визнані сторонами , або іншими особами, які беруть участь у справі, що передбачено ч. 1 с. 61 ЦПК України. Зокрема, в ході судового розгляду відповідач та її представник визнали, що спірне житло було придбане на підставі договору про пайову участь у будівництві, який було підписано ОСОБА_2 На ім»я ОСОБА_2 17.02.11 р. Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру № 42 на вул. П. Панча, 18 «б» у м. Львові.

Судом двічі оголошувалась перерва у розгляді справи та було зобов»язано відповідача надати копію договору про пайову участь у будівництві житла та квитанцій про оплату пайових внесків, чого однак зроблено не було.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини , кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов»язана добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов»язки. Відмову у наданні копії договору про пайову участь у будівництві житла та квитанцій про внесення пайових внесків суд розцінює як умисне невиконання своїх обов»язків з боку відповідача та обраний нею спосіб захисту своїх прав.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на квартиру від 17.02.11р. та витягу про державну реєстрацію прав ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 24.02.11р. квартира АДРЕСА_2 загальною площею 64,8 кв.м належить на праві власності ОСОБА_2. Тобто відповідно до вимог ст.60 СК України квартира, придбана подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Посилання відповідача на те, що квартира придбана за її особисті кошти, не стверджено відповідними доказами. Останньою лише надано суду довідки про її заробітну плату за 2006-2015 роки, з яких вбачається, що розмір її заробітку явно не відповідає вартості придбаного нерухомого майна.

Разом з цим в розпорядження суду надано довідку про те, що позивачем в липні 2007 року було перераховано відповідачу кошти в сумі 26 000 Євро. Даний факт не оспорювався учасниками процесу, як і та обставина, що протягом тривалого часу до моменту придбання житла позивач працював та проживав за межами України та передавав кошти сім»ї. Крім того, сама відповідач в судовому засіданні зазначила, що спірне житло було придбане для потреб сім»ї.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 214 ЦПК України ст.ст. 60, 61, 63, 70, СК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру № 42 на вул. П. Панча, 18»б» у м. Львові об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Провести поділ майна подружжя. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1 / 2 ідеальній частці квартири № 42 на вул. П. Панча, 18»б» у м. Львові за кожним.

Стягнути зі ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3 625 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після оголошення рішення через Шевченківський райсуд м. Львова.

Суддя ОСОБА_4