Справа № 357/6194/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

присяжних ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі Боженко Т. В.,

за участю прокурора Козаченка І.О. розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за заявою Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И В :

Представник КЗ Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської лікарні № 4» звернувся до суду з вказаною заявою, мотивуючи тим, що хвора ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, яка визнана недієздатною, на даний час потребує госпіталізації у психіатричний стаціонар для лікування в зв'язку із загостренням психічних розладів, що обумовлює небезпеку для неї і оточуючих.

В судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_4, яка представляє також інтереси КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» за дорученням подану заяву підтримала.

Опікун ОСОБА_5 заяву підтримує в повному обсязі, пояснила, що її сестра ОСОБА_3 поводить себе на даний час агресивно, нічого не розуміє, нікого не впізнає, їй потрібне лікування.

Прокурор Козаченко І.О. заяву підтримав.

ОСОБА_3 в судовому засіданні надала згоду на її лікування в умовах стаціонару.

Вислухавши думку осіб, які приймають участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення.

Так, з поданої заяви, медичного висновку комісії та витягу з медичної документації хворого вбачається, що ОСОБА_3 страждає на тяжке психічне захворювання: шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний перебіг, параноїдний синдром, виражений дефект апато-абуличного типу, на обліку у психіатра з 1997 року, неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, останній раз з 05.12. по 13.12.2016 року.

Комісія лікарів-психіатрів в складі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 при поступленні хворої до КЗ БМР « Білоцерківська міська лікарня № 4» дійшла висновку про те, що хвора страждає на тяжкий психічний розлад, виявляє психотичні порушення у вигляді маячних ідей відносин з сестрою, не критична до свого стану та поведінки, може вчиняти дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї, потребує госпіталізації до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 02.06.1999 року над недієздатною ОСОБА_3 встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_5.

Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу», законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров»я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п. «е» цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану.

Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу.

Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Керівник психіатричного закладу зобов'язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сім'ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім'ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи.

Згідно ст. 13 даного Закону особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, якеможе бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 .

Зокрема, Конституційний Суд України в своєму рішенні 2-рп/2016 від 01.06.2016р. дійшов висновку, що положення третього речення частини першої статті 13 Закону у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті суперечить статтям 3, 8, 29, 55 Конституції України, оскільки передбачає госпіталізацію особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Статтями 279-282 ЦПК України визначено порядок розгляду судом заяв про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність госпіталізації ОСОБА_3 до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування в примусовому порядку, оскільки вона страждає на тяжкий психічний розлад, не критична до свого стану та поведінки, може вчинити дії, що призведуть до безпосередньої небезпеки для неї та оточуючих, і внаслідок чого в разі ненадання психіатричної допомоги завдасть значної шкоди своєму здоров»ю.

А тому керуючись Законом України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 279-282 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Надати дозвіл на госпіталізацію ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, до Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» у примусовому порядку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_8
ПрисяжніОСОБА_1 ОСОБА_2