Єдиний унікальний номер 233/3916/16-ц Номер провадження 22-ц/775/648/2017
Головуючий в 1 інстанції: Наумик О.О.
Доповідач: Тимченко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Дундар І.О.,Біляєвої О.М. ,

за участю секретаря: Яворського О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої злочином , відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на обставини викладені у позовній заяві та додатково зазначив, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст.ст. 57, 61, 64, 150, 212-213 ЦПК України та наданий ним докази, не надав належної правової оцінки його медичним документам.

Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, які згідно матеріалів справи зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на території, яка на теперішній час органами державної влади не контролюється, і поштовий звязок з якою з липня 2014 року відсутній, в судове засідання апеляційного суду не зявилися. Інформація про час і місце судового засідання була розміщена на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua) на сторінці апеляційного суду Донецької області у розділі «Інформація для учасників процесів (зона АТО)».

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача , дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав .

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що постановою Гірницького районного суду міста Макіївки Донецької області від 20.05.2011 р. по кримінальній справі № 1-178/11 за обвинуваченням ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.125 ч.1, 127 ч.1 КК України, підсудних звільнено від кримінальної відповідальності у звязку із тим, що сплинули строки притягнення, та провадження по справі закрито. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «про відшкодування майнової та моральної шкоди» залишено без розгляду та розяснено право на звернення із цими позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23.08.2011 р. постанову суду першої інстанції від 20.05.2011 р. залишено без змін.

Згідно постанови Гірницького районного суду міста Макіївки Донецької області від 20.05.2011 р. 26 липня 2004 року, приблизно о 12 годині, підсудний ОСОБА_2 и ОСОБА_3, знаходячись біля підїзду № 6 будинку № 24 кварталу «Гвардійський» в Центрально-Міському районі м. Макіївки, в ходе сварки з приводу належності родині ОСОБА_3 собаки, ОСОБА_2 навмисно наніс пластиковою пляшкою обємом два літри, яка була заповнена водою, удар ОСОБА_6 в область грудної клітки, повалив таким чином потерпілого на ділянку перед зазначеним підїздом, а потім ОСОБА_2 продовжив бити ОСОБА_6, також навмисно наніс йому не менші шести ударів ногами, руками и деревяною тростиною , яку ОСОБА_7 використовував для ходьби, в область голови та тулопу , після чого к протиправним діяв ОСОБА_2 приєдналась йог дружина ОСОБА_3, приблизно в 12 г.05 хв., умисно нанесла ОСОБА_7 деревяним підлокітником від дивану, не менш чотирьох ударів в область голови та тулопу.

В наслідок сумісних , умисних, протиправних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 спричинено згідно висновку судово-медичної експертизи № 175 від 26 жовтня 2009 року , садно на ділянці задньої поверхні правого ліктьового суглоба, садно на задній поверхні верхньої третини правого передпліччя, два синці на правій бічній поверхні тулуба в проекції реберної дуги по передньо-пахової і середньо-пахової лініях відповідно, кожне з яких відноситься до легкого тілесного ушкодження (по критерієм тривалості розладу здоров'я).

Крім цього, 26 липня 2004 року, приблизно о 12 годині, ОСОБА_2, перебуваючи поблизу під'їзду № 6, в ході сварки, що виникла з приводу належить подружжю ОСОБА_2 собаки, з метою залякати і примусивши ОСОБА_1, що лежав на ділянці перед вищевказаним під'їздом, змінити проти його волі місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 в Центрально-Міському районі м. Макіївки, умисно завдав йому безліч ударів своїми ногами, руками і дерев'яною палицею, що використовувалась ОСОБА_1 для ходьби, в область ніг останнього , а потім ОСОБА_2, продовжуючи свої протиправні дії, навалившись на ОСОБА_1, який лежав, своїм тілом і обхопивши своїми руками його шию, навмисне здавлював її, після чого вкусив ОСОБА_1 за його щоку і своїми руками тягнув його за волосся на голові, а потім до протиправних дій ОСОБА_2 в той же день приблизно о 12 годині 05 хвилин приєдналася ОСОБА_8, яка спостерігала те, що відбувається з балкона квартири АДРЕСА_1 в Центрально-Міському районі м. Макіївки, яка, в ході сварки, що виникла з приводу належить подружжю ОСОБА_8 собаки, також з метою залякування і примусу ОСОБА_6 змінити проти його волі місце його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 в Центрально-Міському районі м. Макіївки, навмисне завдала ОСОБА_1, що лежав на ділянці перед вищевказаним під'їздом наявними у неї в руках дерев'яним підлокітником від дивана удари по задній поверхні тулуба ОСОБА_6 і своїми руками тягнула його за волосся. В результаті спільних, умисних, протиправних дій ОСОБА_2 і ОСОБА_3 інваліду I групи в зв'язку з ампутацією 1/3 лівого стегна, що потребує стороннього догляду, ОСОБА_6 заподіяна сильна фізична біль ».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 свої вимоги обґрунтовував тим, що через скоєний у відношенні нього злочин, він отримав психотравму, внаслідок чого отримав ряд захворювань таких, як ІХС, стенокардія Г/Б, аритмія серця, лікування яких (операції, стаціонарне лікування, медичні препарати) він оплачував власним рахунком.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, висновки суду першої інстанції в цій частин є вірними, доводи апеляції їх не спростовують.

Також необґрунтованим є доводи апеляційної скарги, про безпідставну відмову в задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно інформації, отриманої з автоматизованої системи документообігу Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області, доступ до якої має Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області, ОСОБА_1 неодноразово звертався із позовними заявами в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, спричиненої злочином (а.с. 38). Рішення Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області від 13.12.2011 р., по цивільній справі № 2-730/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином» позовні вимоги задоволено частково, з відповідачів на користь позивача стягнуто солідарно 2000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що в результаті злочинних дій відповідачів йому завдано моральну шкоду, а саме: морально-психологічний удар, моральні тортури, душевні хвилювання, психоемоційна напруга, що також призвело до сердечних нападів, аритмії та стенокардії, гіпертонічної хвороби. (а.с.39-40). Рішення набрало чинності 26.12.2011 р.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області від 23.12.2011 р. по цивільній справі № 2-2516/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди» у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили 03.01.2012 р. (а.с.41-42).

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області від 07.02.2013 р. по цивільній справі № 0552/4710/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили 19.02.2013 р. (а.с.43-44).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області від 07.02.2012 р. провадження у цивільній справі № 2/552/147/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином» закрите у звязку із тим, що набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. (а.с.45-48)

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Статтею 23 ЦК України, визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року містить роз'яснення згідно з яким спори про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або іншим законодавством.

У п.5 зазначеної постанови вказано, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно п.9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами і доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України (зараз ст. ст. 1166, 1167 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано шкоди.

Тобто за загальними правилами, нарахований розмір моральної шкоди відшкодовується одноразово.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що питання відшкодування моральної втрати, яку позивач поніс у звязку з погіршанням стану його здоровя, зміною образу життя внаслідок злочину, скоєного відносно нього відповідачами, вирішено чинними судовими рішеннями, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно, без врахування наданих ним доказів відмовив в задоволенні його вимог нічим не підтверджені та зводяться до скарг на дії посадових осіб різних установ та організацій.

Посилання позивача на невірну оцінку доказів по справи, також колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Суд дав вірну оцінку всім наданим доказам, зауважень на журнал судового засідання не принесено.

Згідно ж ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивач про невірну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами дана належна правова оцінка.

Доводі, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку, що неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального закону, призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно зі статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та розяснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: І.О.Дундар

ОСОБА_11