31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБак», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 27 грудня 1999 року між сторонами укладено кредитний договір № 386. 17 січня 2000 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2201/34. Згідно умов кредитного договору ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 25 000 дол. США строком до 17 січня 2001 року.
Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.
У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
ОСОБА_4 взяті на себе зобовʼязання за кредитним договором виконав не належним чином, а саме: не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору у звʼязку із чим станом на 10 березня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 245 080,53 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 22 000 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 44 872,93 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 178 207,60 дол. США.
Разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що рішенням суду від 15 жовтня 2001 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 32 173,26 дол. США.
Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 212 907,27 дол. США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 березня 2015 року становить 4 626 474 грн 98 коп.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня

2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 листопада

2016 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня

2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» -

Сокуренко Н.В. просить скасувати рішення Залізничного районного суду

м. Львова від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено позовну давність про застосування якої заявлено відповідачем.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 грудня 1999 року між сторонами укладено кредитний договір № 386.

17 січня 2000 року між сторонами укладено додаткову угоду

№ 2201/34.

Згідно договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі

25000,00 дол. США строком до 17 січня 2001 року.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань.

Розмір заборгованості станом на 10 березня 2015 року становить

212 907,27 дол. США, що еквівалентно 4 626 474 грн 98 коп.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подано до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності (а. с. 64-65).

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК Україниперебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором зі спливом строку позовної давності, оскільки у позивача право на звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості за кредитом виникло 18 січня 2001 року, щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, то початком перебігу позовної давності є 29 грудня 2008 року, а тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у звʼязку зі спливом строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко