УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Гриня Костянтина Андрійовича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26 жовтня 2005 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 7 500 грн зі сплатою відсотків у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») було укладено договір поруки від

20 жовтня 2010 року № 167, за умовами якого відповідальність поручителя складає 10 000 грн.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2013 року становила 44 706 грн 17 коп., у зв'язку із чим ПАТ «КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з поручителя ПАТ «Акцент-Банк» та боржника ОСОБА_3 на свою користь 10 000 грн та з боржника ОСОБА_3 - 34 706 грн 17 коп.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

14 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк».

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А., посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено перерахування та отримання ОСОБА_3 грошових коштів за кредитним договором.

Проте повністю погодитися із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; як розподілити між сторонами судові витрати.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 жовтня 2005 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 7 500 грн зі сплатою відсотків у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

20 жовтня 2016 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167, за умовами якого розмір відповідальність поручителя обмежується 10 000 грн.

ПАТ «КБ «ПриватБанк» зазначало, що станом на 31 жовтня 2013 року заборгованість за кредитним договором становила 44 706 грн 17 коп. та складалась з: 7 493 грн 10 коп. - заборгованість за кредитом; 34 608 грн

01 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 105 грн 06 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, договір між сторонами було укладено шляхом підписання ОСОБА_3 заяви про відкриття карткового рахунку та надання кредиту у розмірі 7 500 грн, в якій

останній підтвердив, що дана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та ПАТ «КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. З моменту укладення вказаного договору - 26 жовтня 2005 року, а також під час розгляду в суді питання про стягнення кредитної заборгованості сторони не оспорювали дійсність його умов. Доказів того, що зазначений договір є неукладеним чи визнаним в установленому порядку недійсним, у зв'язку з ненаданням банком кредитних коштів, матеріали справи не містять. При цьому згідно з наданим банком розрахунком заборгованості ОСОБА_3 вносив кошти на погашення кредитної заборгованості, що свідчить про визнання ним кредитного зобов'язання.

Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на зазначене, не встановили фактичних обставин справи, не перевірили перерахування банком кредитних коштів на відкритий відповідачу картковий рахунок, отримання їх та використання відповідачем, а також погашення останнім кредитної заборгованості, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості.

З урахуванням зазначеного колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що вказані вище обставини свідчать про неповне встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Гриня Костянтина Андрійовича задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

14 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович