Справа № 373/623/17 Головуючий у І інстанції Керекеза Я. І.
Провадження № 22-ц/780/4215/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 02.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 27 березня 2017 року звернувся з позовом до суду та просить зобов`язати НІЕЗ «Переяслав» встановити йому доплату за вчене звання старшого наукового співробітника, зобов`язати провести перерахунок його заробітної плати з урахуванням доплати, починаючи з дня винесення рішення атестаційної колегії МОН України про присвоєння йому вченого звання та видачі атестату старшого наукового співробітника, тобто з 25 лютого 2016. Також просить стягнути з відповідача на свою користь недоплачену заробітну плату відповідно до її перерахунку з урахуванням доплати за вчене звання старшого наукового співробітника. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до чинного законодавства зміна розміру заробітної плати, у разі присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, має відбуватись з дня винесення рішення атестаційної колегії МОН України про присвоєння вченого звання та видачі атестату старшого наукового співробітника. Відповідач знав про присвоєння йому 25 лютого 2016 року вченого звання, відповідно доплата має бути призначена з цієї дати.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» встановити ОСОБА_2 доплату за вчене звання старшого наукового співробітника.

Зобов`язано Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_2 з урахуванням доплати за вчене звання старшого наукового співробітника, починаючи з 25 лютого 2016 року.

Стягнуто з Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що 01 квітня 2015 року ОСОБА_2 прийнято на посаду завідувача науково-методичного сектору охорони культурної спадщини, що підтверджується записами у трудовій книжкі позивача (а.с.17).

Рішенням спеціалізованої вченої ради Національної академії оборони України ОСОБА_2 присвоєно науковий ступінь кандидата історичних наук. Рішенням президії Вищої атестаційної комісії України від 10 грудня 2003 року позивачу видано диплом Кандидата наук, серія ДК № 021498 (а.с.9).

Рішенням Атестаційної колегії від 25 лютого 2016 року ОСОБА_2 присвоєно вчене звання старшого наукового співробітника та видано Атестат серії АС №002083 (а.с.10).

На звернення позивача про надання інформації стосовно доплати за вчене звання старшого наукового співробітника відповідачем у відповіді від 19 січня 2017 року зазначається, що листом від 29 квітня 2016 року за №1418/15//13-16 Міністерство культури надало відповідь, що наказом Міністерства культури і туризму України від 18 жовтня 2005 року №745 «Про впорядкування умов праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», зареєстрованим у Міністерстві юстиції за №1285/11565 від 27 жовтня 2005 року, доплата працівникам культури за вчене звання старшого наукового співробітника не передбачена та, що при внесенні змін до наказу №745 Міністерство розгляне можливість внесення відповідних змін.

Як вбачається з наданих відповідачем документів, 28 березня 2016 керівник НІЕЗ «Переяслав» звернувся до Міністерства культури України за розясненнями щодо порядку виплати доплат та надбавок працівникам державних і комунальних музеїв, на що отримав відповідь від 29 квітня 2014 року вих.№ 1418/15/13-16 (а.с.48).

Проте, зазначена відповідь містить розяснення щодо порядку виплати доплати за вислугу років та надбавки за стаж наукової роботи. Стосовно доплати за вчене звання старшого наукового співробітника чітких розяснень міністерством культури не надано у звязку з неузгодженістю нормативної бази з цього питання.

Також, на підтвердження своїх заперечень відповідач надав лист Мінсоцполітики №103/13/155-16 від 17.02.2016 про виплату доплати за вчене звання де зазначено, що доплата за вчене звання, в тому числі за звання старшого наукового співробітника, наказом №745 «Про впорядкування умов праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» не передбачена. При цьому, Міністерство зазначає, що зазначений лист не є нормативно-правовим актом, за своєю природою він носить інформаційно-рекомендаційний та необов`язковий характер.

Задовольняючи частково вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано вимог трудового законодавства та законодавства про оплату праці, що виразилось у не нарахуванні ОСОБА_2 доплати за вчене звання старшого наукового співробітника з моменту присвоєння йому такого звання з 25 лютого 2016 року.

Відповідно до частини четвертої ст. 97 КЗпПУ форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

В частині четвертій ст. 97 КЗпПУ зазначено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно п.1.1 статуту Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» затвердженого наказом Міністерства культури України від 06 липня 2012 року за №723, Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» є культурно-освітнім та науково-дослідним закладом, створеним постановою Центрального Комітету Комуністичної партії України і Ради Міністрів Української РСР від 13 березня 1979 №123 «Про оголошення комплексу памяток історії та культури м. Переяслав-Хмельницького Київської області державним історико-культурним заповідником» на базі комплексу памяток історії та культури м. Переяслав-Хмельницького Київської області. Статус національного надано Заповіднику Указом Президента України від 01 червня 1999 року №598 «Про надання Переяслав-Хмельницькому державному історико-етнографічному заповіднику статусу національного».

Відповідно до п.2 вищевказаного статуту, заповідник створено з метою забезпечення охорони, збереження та популяризації памяток культурної спадщини розташованих на його території; проведення науково-дослідної, науково-методичної, музейної, виставково-екскурсійної та культурно-освітньої роботи.

У статті 1 Закону України «Про музеї та музейну справу» під терміном «музей» визначено науково-дослідний та культурно-освітній заклад, створений для вивчення, збереження, використання та популяризації музейних предметів та музейних колекцій з науковою та освітньою метою, залучення громадян до надбань національної та світової культурної спадщини.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» субєктами наукової і науково-технічної діяльності є наукові працівники, науково-педагогічні працівники, аспіранти, адюнкти і докторанти, інші вчені, наукові установи, університети, академії, інститути, музеї, інші юридичні особи незалежно від форми власності, що мають відповідні наукові підрозділи, та громадські наукові організації.

Відповідно до ст. 5 цього Закону вчений є основним субєктом наукової та науково-технічної діяльності.

За правилами ст. 28 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» вчені мають право на здобуття наукового ступеня доктора філософії і доктора наук та присвоєння вчених звань старшого дослідника, доцента і професора. Присудження наукових ступенів та присвоєння вчених звань є державним визнанням рівня кваліфікації вченого.

Статтею 31 цього Закону сформульовано перелік посад наукових працівників. Так, основними посадами наукових працівників наукових установ, наукових підрозділів юридичних осіб державної та іншої форм власності є: керівник (завідувач, відповідальний секретар, головний редактор) та заступники керівника (завідувача, секретаря відповідального головного редактора) наукового підрозділу, наукового видавництва, редакції наукового видання.

Згідно ст. 36 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплат за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової, науково-педагогічної роботи та інших надбавок, доплат та винагород, передбачених законодавством у сфері наукової і науково-технічної діяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 29 Закону України «Про культуру» оплата праці у сфері культури має забезпечувати створення належних матеріальних умов для ефективної самостійної творчої діяльності працівника, підвищення престижності професії, сприяти підвищенню його кваліфікації, стимулювати залучення талановитої молоді до діяльності у сфері культури. Заробітна плата працівника у сфері культури, педагогічного працівника закладу освіти сфери культури складається з посадового окладу (тарифної ставки), надбавки за почесне звання, доплат за науковий ступінь, вислугу років залежно від стажу роботи в державних і комунальних закладах культури, закладах освіти сфери культури, інших надбавок та доплат, премій, винагород за творчу діяльність, передбачених законодавством. Умови оплати праці працівників у сфері культури державних і комунальних закладів культури, закладів освіти сфери культури визначаються Кабінетом Міністрів України.

В пункті 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2001 року за № 1298 вказано, що умови оплати праці, посадові оклади (ставки заробітної плати) та ставки погодинної оплати праці, визначені цією постановою, поширюються на відповідні категорії працівників (невійськовослужбовців і тих, що не мають звань рядового і начальницького складу) всіх бюджетних установ, закладів та організацій незалежно від відомчого підпорядкування.

В абзаці «в» підпункту 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1298 установлено доплати працівникам, зокрема за вчене звання доцента, старшого наукового співробітника - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати).

Таким чином, НІЕЗ «Переяслав» є культурно-освітнім та науково-дослідним державним закладом (музеєм), одним з основних видів діяльності якого є науково-дослідна робота. Позивач ОСОБА_2, працюючи на посаді завідувача науково-методичного сектору охорони культурної спадщини, є науковим працівником, який має вчене звання старшого наукового співробітника, до заробітної плати якого серед іншого законодавством передбачено доплату за вчене звання.

Таким чином колегія суддів, звертає свою увагу на те, що відповідачем не заперечується, що позивач має право на доплату за вчене звання старшого наукового співробітника.

Також, представником відповідача визнана обставина, що в НІЕЗ «Переяслав» така доплата виплачувалася одному працівнику - ОСОБА_3 з 2010 року по момент звільнення.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо того, що відповідачем не дотримано вимог трудового законодавства та законодавства про оплату праці, що виразилось у не нарахуванні ОСОБА_2 доплати за вчене звання старшого наукового співробітника.

А тому, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: