АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1577/17 Справа № 209/2226/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 за участю третьої особи публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи » укладений договір відступлення прав вимоги, за умовами якого останній набув усі права вимоги по кредитному договору № 865-22/07, укладеному 08 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2, за умовами якого, останній отримав кредит у сумі 22 000 доларів США.

Зазначив, що боржник неналежно виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у результаті чого станом на 01 квітня 2016 року має заборгованість, а саме: за кредитом 20 642,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 541 196,37 грн. та процентам 21 326,67 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 559 147,20 грн.

Враховуючи наведене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитом 20 642,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 541 196,37 грн. та процентам 21 326,67 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 559 147,20 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позову (а.с.80-83).

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі (т.2 а.с.88-92).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вже існує судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позивач не надав суду належних і допустимих доказів повідомлення відповідача про відступлення йому права вимоги до нього за договором від 17 грудня 2012 року, а також інших доказів набуття ним як фактором права на стягнення заборгованості саме за зобов'язаннями відповідача. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування наслідків чого заявлено відповідачем.

Проте із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки вони зроблені з порушенням закону та не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 08 вересня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір за № 865-22/07, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 22 000 доларів США, на умовах визначених договором, на строк до 05 вересня 2027 року (а.с.6-14).

24 червня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладений договір № 1 про внесення змін до кредитного договору № 865-22/2007 від 08 вересня 2007 року, зокрема внесені зміни до п.2.4 Розділу 2, п.5.2.1 Розділу 5 договору (а.с.15).

25 червня 2009 року укладений договір № 1/2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 865-22/2007 від 08 вересня 2007 року (а.с.16).

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок якого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальника належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань (а.с.22-32)

ОСОБА_2 належним чином умови договору не виконував, у результаті чого станом на 01 квітня 2016 року має заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом 20 642,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 541 196,37 грн. та процентам 21 326,67 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 559 147,20 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 червня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 259 441,91 грн., звернуто стягнення на квартиру по вул. Харківській,25-124 в м. Дніпродзержинську, загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. із реалізацією через прилюдні торги в рамках виконавчого провадження за початковою ціною, яка буде визначена згідно ст. 43 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України).

За змістом частини третьої цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.

Пунктом 6.9 кредитного договору строк позовної давності визначається сторонами тривалістю в десять років.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Суд першої інстанції, у порушення наведених норм права та вимог ст. ст. 214, 315 ЦПК України зазначене не врахував, не звернув увагу на те, що при укладенні договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, сторони керувалися положеннями статей 512-519 ЦК України.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, за змістом вищенаведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача, є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, які визначені кредитним договором.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, із яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Не беручи до уваги наданий позивачем розрахунок та посилаючись на недоведеність позовних вимог, суд не врахував, що оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первинного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання. Крім того, у рішенні не наведено, яким доказами він спростовується.

Таким чином, відмовляючи ТОВ «Кредитні ініціативи» у задоволенні позову, суд не врахував, що погашення заборгованості не відбулося, отже зобовязання відповідача за кредитним договором не припинилось, право вимоги про сплату тіла та процентів залишилося дійсним і підлягає судовому захисту, при цьому суд не навів правової норми, на підставі якої відмовив позивачу у захисті його права в обраний ним спосіб, у той час як факт невиконання позичальником основного зобовязання відповідачем не оспорюється, а неповідомлення про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

За таких обставин, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» існуючої заборгованості.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 34 660, 82 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 рокускасувати.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 за участю третьої особи публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 865-22/07 від 08 вересня 2007 року станом на 01 квітня 2016 року, яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 541 196,37 грн. та по процентам у розмірі 559 147,20 грн., а всього 1 100 343,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати зі сплати судового збору у розмірі 34 660, 82 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4