ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна», Відкритого акціонерного товариства «Татнєфть» імені В.Д. Шашина, третя особа - ОСОБА_6, про скасування наказів про звільнення, про відсторонення від роботи, про утримання коштів, визнання недійсним запису в трудовій книжці, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, який в подальшому уточнила та просила: визнати незаконним та скасувати наказ від 19 серпня 2014 року № 576-К Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна» (далі - ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна»), в частині відсторонення її від виконання обов'язків з 19 серпня 2014 року; визнати незаконним та скасувати наказ від 28 серпня 2014 року № 593-К ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» в частині утримання з неї 2 102 грн 91 коп.; визнати незаконним та скасувати наказ від 03 вересня 2014 року № 618-К ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» в частині звільнення її з посади продавця за п. 2 ст. 41 КЗпПУ та стягнення в рахунок погашення недостачі всіх грошових коштів заробітної плати з 16 серпня по 03 вересня 2014 року і компенсації за невикористані дні щорічної відпустки; визнати незаконним запис № 46 в трудовій книжці про звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я з боку власника; поновити її на роботі на посаді старшого продавця АЗС № 605 ТОВ «Татнєфть-АЗС-України», допустивши в цій частині негайне виконання судового рішення, а також зобов'язати ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна», виплатити всі належні їй станом на 03 вересня 2014 року суми виплат, що були незаконно вирахувані; стягнути з ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» на її користь за затримку видачі трудової книжки 410 грн 10 коп.; середню заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» всі судові витрати.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушень чинного законодавства з боку ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» при звільненні ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги щодо не доведення товариством негативних наслідків роботи позивача, а також щодо проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на порушення вимог Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69, чинної на момент проведення інвентаризації, є необґрунтованими з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували в трудових правовідносинах оскільки на підставі наказу від 01 листопада 2013 року № 958-К TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» ОСОБА_4 була прийнята на роботу старшим продавцем магазину при АЗС.

Між сторонами було укладено договір від 01 листопада 2013 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника АЗС, АГЗС та НБ ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна за передані їй у підзвіт цінності.

05 листопада 2013 року між ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» в особі директора ОСОБА_6 і членами колективу АЗС № 605 в особі керівника колективу старшого продавця ОСОБА_4 було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого колектив АЗС бере на себе колективну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання продовольчих та промислових товарів, майна та інших цінностей, переданих йому для реалізації на АЗС № 605.

Відповідно до наказу ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» від 18 серпня 2014 року № 450 для проведення інвентаризації матеріальних цінностей по магазину на АЗС 605 19 серпня 2014 року була створена комісія із 06 осіб.

На період проведення службової перевірки ОСОБА_4 та інших осіб на підставі наказу від 19 серпня 2014 року № 576-к було відсторонено від роботи з 19 серпня 2014 року.

За результатами інвентаризації станом на 19 серпня 2014 року в магазині на АЗС № 605 було встановлено недостачу товарів супутнього сервісу на суму 7 822 грн 93 коп., у зв'язку з чим товариством був виданий наказ від 28 серпня 2014 року № 593-к «Про відшкодування шкоди», на підставі якого в рахунок відшкодування відповідачеві збитків з боку продавців магазину при АЗС № 605 на ОСОБА_4 було покладено стягнення суми 2 102 грн 91 коп., на підставі договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 05 листопада 2013 року, про що її було повідомлено належним чином, та запропоновано ознайомитись та розписатися в наказі, від чого вона відмовилася.

Факт відмови від ознайомлення з наказом відображений в акті від 28 серпня 2014 року, складеного комісією із 3-х осіб.

28 серпня 2014 року до Ради трудового колективу TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» було направлено подання адміністрації товариства про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 та інших продавців магазину за ч. 2 ст. 41 КЗпП України.

01 вересня 2014 року Рада трудового колективу TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» розглянула подання адміністрації товариства за участю позивача та інших працівників магазину і прийняла рішення про дачу згоди на звільнення ОСОБА_4 та інших за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

На підставі наказу від 03 вересня 2014 року № 618-к ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» звільнено старшого продавця АЗС № 605 ОСОБА_4 за п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я з боку власника 03 вересня 2014 року.

Цим же наказом вирішено питання щодо компенсації останній за невикористані дні щорічної відпустки та щодо вирахування в рахунок погашення недостачі грошових коштів, вказаних в інвентаризаційному описі.

Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Судами взято до уваги, що 28 грудня 2012 року в Управлінні соціального розвитку Виконавчого комітету Полтавської міської ради був зареєстрований укладений колективний договір між адміністрацією, в особі директора ОСОБА_6 і трудовим колективом ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна», в особі голови ради трудового колективу - ОСОБА_8

Тобто рада трудового колективу виконує функції профспілкової організації.

За положеннями ст. 12 КЗпП колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони.

Висновок судів попередніх інстанцій ґрунтується на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, відповідає вимогам ст. ст. 12, 41, 130, 134, 135-1, 136 КЗпП України, погоджується з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», роз'яснено, що за правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак