У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 27 вересня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6 про поновлення строку, скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 травня 2014 року, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, зазначивши в її обгрунтування, що рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07 травня 2014 року стягнуто з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 153,15 доларів США (384 888 гривень 13 копійок) та пеню у розмірі 53 365 гривень 84 копійки. Посилаючись на те, що рішення третейського суду він не отримував і про його наявність дізнався у липні 2015 року після винесення постанови державного виконавця Автозаводського районного відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області про відкриття виконавчого провадження, просив суд поновити строк звернення із заявою та скасувати рішення третейського суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення з заявою про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07.05.2014р. - відмовлено. Заяву ОСОБА_6 про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 07.05.2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без розгляду. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційна скарга, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що заявником не доведено належними та допустимими доказами факту необізнаності про результат розгляду справи третейським судом та не направлення йому рішення суду, у зв'язку з чим дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення із заявою про скасування рішення третейського суду із залишенням заяви без розгляду на підставі ст. 389-1 ЦПК України. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди»до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 389-1 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом. Згідно з ч. 3 ст. 389-1 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановлюється ухвала. Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 720/1Ф-398, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 32 500 доларів США. У пункті 6.2 кредитного договору міститься третейське застереження щодо розгляду спорів, які виникають з приводу укладеного договору, Третейським судом при Асоціації українських банків. Рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення з ОСОБА_6 на ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 153,15 доларів США (384 888 гривень 13 копійок) та пені у розмірі 53 365 гривень 84 копійки ухвалено 07 травня 2014 року за відсутності відповідача. В обгрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що про існування вказаного рішення він дізнався у липні 2015 року від державного виконавця Автозаводського районного відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області у зв'язку з винесенням постанови про накладення заборони на відчуження належного йому транспортного засобу. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом першим ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Пославшись на те, що третейським судом направлялись повістки за адресою відповідача, вказаній у кредитному договорі, і відсутність доказів зміни місця його проживання, суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи щодо зміни місця проживання. Крім того, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Оскаржуване рішення постійно діючого третейського суду, про скасування якого просив ОСОБА_6, ухвалено 07 травня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Оскільки ОСОБА_6є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, тому третейському суду в силу положень п.14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року (справа № 6-856цс15). Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд викладеного не врахував, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив ухвалу без змін. За таких обставин ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 342 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович Л.М. Мазур О.В. Попович