Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарях Локоткова І.С., Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 133 532,29 грн. та судові витрати (т. 1, а.с. 58-60).

Вимоги мотивує тим, що 04.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», яке перейменоване у ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 490075033, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 13 446,09 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку.

ОСОБА_1 порушує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18.03.2015 року становить у розмірі 133 532 грн. 29 коп., що включає: заборгованість за кредитом - 5363,34 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає суму 124 948,59 грн., заборгованість за відсотками - 159,22 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає суму 3 709,31 грн., та пеню - 209,23 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає суму 4 874,39 грн.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 04 червня 2008 року був укладений договір поруки № 490075033-П, за яким поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 був поданий зустрічний позов до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим (т. 1, а.с. 65-67).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим було об'єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т.1, а.с. 73, 74).

У ході розгляду справи ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.11.2015 року позовна заява ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у частині вимог до відповідача ОСОБА_1 була залишена без розгляду відповідно положень п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (т. 1, а.с. 115-117).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2016 року ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 23.11.2015 року була скасована, питання передано на новий розгляд (т. 1, а.с. 172, 173).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.11.2015 року у даній справі зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим задоволено, визнано договір поруки № 490075033-П від 04.06.2008 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 припиненим (т. 1, а.с. 118-122).

Представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 був поданий зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним (т. 1, а.с. 212-218).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2016 року вимоги за вищевказаним зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» об'єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (ч. 1, а.с. 221, 222).

Зустрічний позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що в умовах укладеного кредитного договору № 490075033 його сторонами було визначено порядок надання і погашення кредиту, а також порядок внесення змін до його змісту. ВАТ «Альфа-Банк» викладено графік погашення заборгованості в додатку №1 до вказаного кредитного договору.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що банк не дотримав та грубо порушив встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору щодо надання позичальнику об'єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту, які є істотними для такого виду; банк в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені між сторонами кредитного правочину.

Зміст та умови кредитного договору №490075033 від 04.06.2008 року були зроблені безпосередньо відповідальними працівниками банку, а тому позичальник був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору і при його укладенні мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані йому банком щодо істотних умов договору та відсоткової ставки. Відповідачем навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи НБУ для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та необхідні.

Кредитним договором № 490075033 від 04.06.2008 року та додатком №1 до нього відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для позичальника; не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов'язкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу шляхом оприлюднення їх у письмовій формі іще до укладення такого договору; не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості відносно досягнутої домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості, у зв'язку з чим позивач вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем.

Зазначає, що укладаючи кредитний договір він піддався завірянням працівників банку щодо фактичної відповідності викладених у змісті кредитного договору даних, відомостей та цифрових показників і лише після ознайомлення з позовом банку та змістом складеного розрахунку заборгованості фактично дізнався про введення його в оману банком при укладенні вказаного договору.

В судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, при цьому представником ПАТ «Альфа-Банк» суду подавалася заява з проханням розглянути справу без участі представника банку, представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 суду подана заява про розгляд справи у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, зустрічний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 04 червня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 490075033, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти у сумі 13 446,09 дол. США строком повернення до 04.06.2013 року зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом (надалі по тексту - кредитний договір, т. 1, а.с. 6, 6 зв.).

Договором про внесення змін і доповнень № 1 від 20.03.2009 року до кредитного договору дату остаточного повернення кредиту було змінено на 04 червня 2017 року (т. 1, а.с. 7).

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором порушує, у зв'язку з чим ПАТ «Альфа-Банк» станом на 18.03.2015 року нарахована заборгованість у розмірі 133 532 грн. 29 коп., яка включає: заборгованість за кредитом - 5363,34 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає суму 124 948,59 грн., заборгованість за відсотками - 159,22 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає суму 3 709,31 грн., та пеню - 209,23 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає суму 4 874,39 грн. (т. 1, а.с. 58-60).

У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.

Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст.1054 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 ,ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв»язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції чинній на час спірних правовідносин, та ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки, та встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки (п. п. 3, 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Разом з тим, відповідно до норми ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", які розроблені у відповідності до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

У зазначених Правилах вказані обов'язкові умови із числа інших обов'язкових умов договору, на які міститься посилання в ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", необхідність яких випливає із суті та умов договору, які є істотними та які можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту.

Частиною 2 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено що суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2016 року за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 була призначена бухгалтерська-економічна експертиза для з'ясування питань щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту за кредитним договором № 490075033 від 04.06.2008 року і додатками до нього, їх відповідності зазначеним у договорі з додатками процентам за користування кредитом, визначення обсягу документально обгрунтованого щомісячного платежу за кредитним договором з додатками, виходячи з їх базових умов, та нормативних обґрунтувань і документального виконання оформлення банком надання кредиту по кредитному договору (т. 1, а.с. 235, 236).

На виконання ухвали суду за результатами проведення судово-економічної експертизи складено висновок експерта від 20.02.2017 р. за № 2133 (т. 2, а.с. 66-82) у якому зазначено про те, що вбачається, що згідно додатку «розрахунок сукупної вартості кредиту на придбання транспортного засобу та реальної процентної ставки» (т.1 а.с. 10-11) до Кредитного договору №490075033 від 04.06.2008р. (т. 1 а.с. 6, 8-9) реальна процентна ставка становить 18,27%, абсолютне значення подорожання кредиту складає 5546,74 дол. США.

За результатами проведених розрахунків, виходячи з наданих на експертизу документів та керуючись умовами на момент укладання Кредитного договору №490075033 від 04.06.2008р. встановлена сукупна вартість кредиту складає: реальна процентна ставка на момент укладення договору №490075033 від 04.06.2008р. - 19,87% та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору № 490075033 від 04.06.2008р. - 6607,45 дол. США.

У висновку експерта також зазначено про те, що в результаті дослідження Додатку «Розрахунок сукупної вартості кредиту на придбання транспортного засобу та реальної процентної ставки» (т.1 а.с. 10-11) до Кредитного договору №490075033 від 04.06.2008р., встановлено відсутність вартості усіх витрат Позичальника за супутні послуги, внаслідок чого розрахована Банком сукупна вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) є заниженою. Таким чином, згідно наявних матеріалів, оформлення Банком інформації про умови кредитування (в т.ч. перед укладенням кредитного договору) та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення Кредитного договору №490075033 від 04.06.2008 р. виконано з недотриманням «Правил надання батьками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р. ) та Закону України «Про захист прав споживачів» (т. 2, а.с. 80).

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач за зустрічним позовом, визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно положень ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

За нормою ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, та ціну продукції визначено неналежним чином.

Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів").

За викладених обставин суд вважає, що зустрічний позов у частині вимог про визнання недійсним кредитного договору підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки під час укладення договору банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію стосовно кінцевої сукупної вартості кредиту, яка не відповідає вказаній у договорі процентній ставці і абсолютному значенню подорожчання кредиту та фактично є завищеною, у зв'язку з чим позивач за зустрічним позовом був введений в оману ЗАТ «Альфа-Банк» щодо істотних умов кредитного договору, ціни відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту.

З урахуванням наведених обставин у задоволенні первісного позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності.

Вимоги за зустрічним позовом про визнання порушеним права позивача, як споживача фінансових послуг банку, відповідно ст. 4 ЦПК України, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у цій частині, з огляду на положення ч. 2 ст. 16 ЦК України, обрано неналежний спосіб захисту.

Згідно ст. ст. 79, 86, 88 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сплачені останнім судовий збір в дохід держави в сумі 551,20 грн. за подачу зустрічної позовної заяви та витрати по оплаті проведення судово-економічної експертизи у розмірі 9500 грн., що підтверджується рахунком № 05/10-1 від 05.10.2016 року ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» та квитанцією ПАТ «ПриватБанк» від 04.11.2016 року на суму 9 500 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 203, 215, 236, 509, 627, 628, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. № 5, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, ст. ст. 10, 11, 15, 58, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним кредитний договір № 490075033 від 04.06.2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 9500 грн., а всього суму 10 051 (десять тисяч п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя