Справа № 750/5513/17
Провадження № 2/750/1572/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря - Юрченко І.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Віт-Сервіс» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію за затримку виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

08.06.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Віт-Сервіс» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію за затримку виплати заробітної плати в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за травень місяць 2017 року в сумі 1084,63 грн., компенсацію за невикористану відпустку за період з 13.10.2016 року по 12.05.2017 року в сумі 1198,00 грн., середній заробіток за весь час затримки по день прийняття судом рішення про стягнення заборгованості із розрахунку середнього заробітку в сумі 18942,42 грн. та зобовязати відповідача внести запис в трудову книжку догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Позов мотивовано тим, що позивач перебувала у трудових відносинах з ПП «Віт-Сервіс» з 13.10.2016 року по 12.05.2017 року, однак з позивачем не було проведено остаточний розрахунок за травень місяць 2017 року, а також відповідачем невірно було виконано запис до трудової книжки - внесено запис про підстави звільнення як «за власним бажанням» замість «у звязку із доглядом за дитиною до досягненням нею чотирнадцятирічного віку».

Позивач до початку розгляду справи через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи через канцелярію суду надіслав листа в якому повідомляє, що господарська діяльність Приватним підприємством «Віт-Сервіс» не здійснюється, найманих працівників нема, заробітна плата не нараховується.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 13.10.2016 року по 12.05.2017 року та обіймала посаду менеджера з організації консультативних послуг. Наказом № 04/К позивач була звільнена з роботи за власним бажанням, про що було зроблено запис до трудової книжки позивача № АЕ № 477700 (а.с. 2-3).

Ухвалою суду від 14.09.2017 року у відповідача було витребувано: довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 13.10.2016 року по 12.05.2017 року; довідку про нараховану та не виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за травень 2017 року; довідку про розмір компенсації ОСОБА_1 за невикористану відпустку за період з 13.10.2016 року по 12.05.2017 року; довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату ОСОБА_1; належним чином завірену копії заяви ОСОБА_1 про звільнення у звязку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, однак вимог ухвал відповідачем виконано не було.

Відповідачем не надано суду доказів проведення розрахунку із заробітної плати за травень місяць 2017 року із позивачем.

Твердження Приватного підприємства «Віт-Сервіс» стосовно того, що на даний час підприємство не здійснює господарську діяльність спростовується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 26-32).

Позивач зазначала, що звернулася до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням у звязку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях (станом на час виникнення спірних правовідносин) визначався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.3 Інструкції передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача у графі "Відомості про прийом на роботу, про переведення на іншу роботу і про звільнення" зазначено причину звільнення із посиланням на ст.. 38 КЗпП «За власним бажанням».

Відповідно до п. п. 2.4, 2.6 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Стаття 38 КЗпП передбачає підстави розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника в літературі і на практиці звичайно називають звільненням за власним бажанням. Оскільки ч. 1 ст. 38 КЗпП передбачає порядок розірвання трудового договору укладено на невизначений строк, працівник має право в будь-який час розірвати його, письмово попередивши власника про звільнення за два тижні, тобто фактично працівник може бути звільненим не раніше ніж через два тижні. Крім того ч. 1 ст. 38 КЗпП передбачає винятки, коли подача такої заяви зумовлена неможливістю продовжувати роботу серед яких є і догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом.

Відповідно до ч. 3 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Таким чином позовна вимога позивача про зобовязання відповідача внести запис в трудову книжку в частині формулювання причини звільнення на догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку задоволенню не підлягає, оскільки запис «Звільнення з роботи за власним бажанням по ст.. 38 КЗпП України» вчинено у відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Затримка розрахунку при звільненні становить 102 дні, отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 18942,42 грн. без утримання податків й інших обовязкових платежів (185,71 грн. (середньоденний заробіток)*102 дні).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України висловленої у постанові від 27.04.2016 року у справі № 6-113цс16 якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбовляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Разом із тим в своїй Постанові ВСУ зазначив, що необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Відповідно до копії довідки Чернігівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 22.09.2017 року 4 кварталі 2016 року - 4000,00 грн, у першому кварталі 2017 року 9044,08 грн у другому кварталі 2017 року 3250,00 грн. таким чином середньомісячна заробітна плата становить 2327,73 грн.

В судовому засіданні встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача становила 2327,73 грн., а розмір заборгованості із виплати заробітної плати склав 1084,63 грн., що у відсотковому співвідношенні становить 46,6 %.

Оскільки частка заборгованості із заробітної плати становить 46,6 % від середньомісячної заробітної плати стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню така ж частка середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 8827 грн. 17 коп. без утримання податків й інших обовязкових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже оскільки позов задоволено на 52,34 відсотки з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 334,98 грн. та 640 грн. судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Віт-Сервіс» на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати травень місяць 2017 року в сумі 1084,63 грн., компенсацію за невикористану відпустку за період з 13.10.2016 року по 12.05.2017 року в сумі 1198,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8827 грн. 17 коп., а всього 11109 (одинадцять тисяч сто девять) грн.. 80 коп. сума вказана без утримання податків й інших обовязкових платежів.

Стягнути з Приватного підприємства «Віт-Сервіс» на користь ОСОБА_2 334,98 грн. у відшкодування судових витрат.

Стягнути з Приватного підприємства «Віт-Сервіс» на користь держави 640 грн. 00 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Литвиненко