Справа № 204/4724/17
Провадження № 2/204/1612/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.

за участю секретаря Старостенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади ОСОБА_2 міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади ОСОБА_2 міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтування зазначила, що вона - ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 За життя батьки позивача отримали у спільну сумісну власність шляхом приватизації земельну ділянку по вулиці Алтайській, 25, в м. Дніпропетровську, загальною площею 0,0615, кадастровий номер :07:456:0003. Згідно Довідки ОСОБА_2 регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» № Ц/4700-5 від 19.04.2012 року право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на цю земельну ділянку підтверджується зареєстрованим Державним актом на право спільної сумісної власності на землю № 037476 від 26.09.2001 року. Проте, отримати зазначений Державний акт в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська не змогли в звязку з пожежею, яка сталася в приміщеннях Управління земельних ресурсів та Державного земельного кадастру м. Дніпропетровська за адресою: Набережна Леніна, 29а. Зазначила, що за життя батьки позивача намагались отримати дублікат цього Державного акту, однак отримати його не встигли, оскільки були людьми похилого віку і їх стан здоровя вже не дозволяв їм ходити по різним інстанціям з питань відновлення цього документа. ОСОБА_5 помер 06 січня 2013 року. Після смерті ОСОБА_5 спадщину отримала мати позивача ОСОБА_4, оскільки постійно проживала та була зареєстрована разом зі спадкоємцем за однією адресою. 19 липня 2013 року ОСОБА_4 отримала у приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину 64/100 часток домоволодіння № 25 по вул. Алтайській у м. Дніпропетровську, зареєстроване в реєстрі за № 1580. Оформити свідоцтво про право на спадщину за законом на належну ОСОБА_5 частку земельної ділянки, на якій розташоване вказане домоволодіння, спадкоємець ОСОБА_4 за життя не змогла, у звязку з відсутністю дубліката Державного акта про право її з померлим чоловіком спільної сумісної власності на землю. Своїм зверненням до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини ОСОБА_4 відобразила свою волю набути право власності на майно належне спадкодавцю ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 1268, 1269 ЦК України. Отже, вважає, що незважаючи на відсутність у ОСОБА_4 дублікату правовстановлюючого документу на частину спадкового майна - частину земельної ділянки, що знаходилась в спільній сумісній власності спадкодавця ОСОБА_5 та спадкоємця ОСОБА_4, вона за життя отримала право на це майно. ОСОБА_4 померла 21 листопада 2016 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з: 64/100 часток домоволодіння № 25 з відповідною частиною побутових будівель і споруд, розташованого у м. Дніпро, вул. Алтайська; земельної ділянки загальною площею 0,0615 га, розташованої на території Чечелівського району м. Дніпро, вул. Алтайська, 25, кадастровий номер :07:456:0003. Спадкоємцем ОСОБА_4 за законом є донька померлої ОСОБА_1, яка своєчасно подала до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця. 02 червня 2017 року ОСОБА_1 отримала у нотаріуса ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на 64/100 частки домоволодіння № 25, розташованого за адресою: м. Дніпро, вулиця Алтайська, яке 02.06.2017 року було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер 01. Крім того, 02 червня 2017 року Приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3 було винесено Постанову про відмову у здійсненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 на земельну ділянку у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, а саме: Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку з загальнодержавним кадастровим номером :07:456:0003, без якого видача спадщини не можлива. У звязку з цим, позивач як спадкоємець за законом вимушена звернутись до суду з даним позовом, оскільки отримання нею свідоцтва про право на спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори є неможливим. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 23 листопада 2016 року, яка складається з земельної ділянки загальною площею 0,0615 га, розташованої на території Чечелівського (Красногвардійського) району у м. Дніпро по вул. Алтайській, 25, кадастровий номер :07:456:0003.

В судовому засіданні 28 серпня 2017 року представник відповідача надала заперечення на позов в яких зазначила, що вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування посилалась на ст. 13,41, 142-145 Конституції України, ст.12 Земельного кодексу, ст.1218 ЦК України, зазначила, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Вважає, що на підставі викладеного задоволення позовних вимог буде суперечити вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні 04 жовтня 2017 року позивач надала суду уточнену позовну заяву в якій просила визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 23 листопада 2016 року, яка складається з земельної ділянки загальною площею 0,0563 га, що складається з ділянки 1 площею 0,0081га та ділянки 2 площею 0,0482 га, код ДЗК 78179010, та розташована в Чечелівському (Красногвардійському) районі м. Дніпро, вулиця Алтайська, буд.25. Зазначивши в обґрунтування, що під час розгляду справи в суді нею було отримано з Головного управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області Відділ у м. Дніпро копію Державного акту на праве приватної власності на землю Д*№037476 бланк серії ІІІ-ДП № 121281, код ДЗК № 78179010, з якого вбачається, що її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у спільну сумісну власність була передана земельна ділянка загальною площею 0,0563 га, що розташована в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, Алтайська, б.25, яка складається з ділянки 1 площею 0,0081 га та ділянки 2 площею 0,0482 га.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-ЖК №324231, яке видано Кіровським райвідділом ЗАГС Аз ССР 27 січня 1972 року, позивач ОСОБА_1 народилася 06 січня 1972 року, актовий запис №76, батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.11).

24 вересня 1994 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє прізвище на «Лашко», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ № 290581, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянського району Дніпропетровської області 24 вересня 1994 року, актовий запис №166 (а.с.12).

23 листопада 2016 року померла мати позивача - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №719929, яке видане 25 листопада 2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №2462 (а.с.21).

27 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою № 30 від 27 квітня 2017 року про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_4Г.(а.с.85).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_4, а саме на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Алтайська, 25, загальнодержавний кадастровий номер земельної ділянки :07:456:0003 у звязку з ненаданням правовстановлюючого документу на зазначену земельну ділянку (а.с.24).

У звязку з відмовою у видачі свідоцтва на спадщину, в серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Територіальної громади ОСОБА_2 міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні встановлено, що батькам позивача ОСОБА_1- ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належала на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0563 гектарів, яка розташована на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська, вул. Алтайська, буд.25, що підтверджується Державним актом на право спільної сумісної власності на землю виданого громадянину України від 26 вересня 2001 року (а.с.133-134), Додатком до Державного акту від 26.09.2001 року ДПД*№037476 в якому зазначений список громадян-співвласників земельної ділянки Код ДЗК 78179010, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_4, проживаючі за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.135).

Так, згідно вказаного Державного акту на право спільної сумісної власності на землю від 26 вересня 2001 року та додатку до державного акту, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, на праві спільної сумісної власності, на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської Ради народних депутатів від 19.07.2001 року №1687, передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0563 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська, вул. Алтайська, буд.25, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 037476 (а.с.133-134). Крім того, право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку підтверджується Витягом з рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради від 18.07.2001 року №1687 та списком громадян, яким передаються у спільну власність на надаються у спільне користування земельні ділянки у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська (а.с.13).

Також, судом встановлено, що згідно відомостей КП «ДМБТІ» ДОР № 3624 від 17.04.2013 року станом на 31.12.2012 року містяться відомості щодо реєстрації права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Алтайська, буд.25 за ОСОБА_5 - 64/200 ч, на підставі договору міни від 02.09.1996 р., посвідченого 1-ю Чернігівською нотконторою, за реєстром №2-6679 (а.с.76).

06 січня 2013 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №492368, яке видане 09 січня 2013 року Відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_2 міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №228 (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

В частині 3 ст.1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи №21/2013 вбачається, що 05 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою № 39 від 05.07 2013 року про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 06 січня 2013 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 21/2013 (а.с.54). В заяві зазначено, що на день смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке складається з 64/200 частин домоволодіння № 25 з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 1021 кв.м, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Алтайська. Спадщину вона прийняла фактично, тому, що проживала та була прописана за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно довідки №2440, ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із ОСОБА_4 (а.с.70).

19 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 06 січня 2013 року, є його дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: 64/200 часток домоволодіння № 25 з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване на земельній ділянці площею 1021 кв. м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Алтайська, яке належить померлому на праві приватної власності на підставі договору міни, посвідченого першою чернігівською державною нотаріальною конторою 02 вересня 1996 року, реєстр №2-6679, зареєстрованого в КП ДМБТІ, запис в реєстровій книзі за № 338, за реєстром №129 (а.с.80).

У відповідності до ст.1299 ЦК України, право власності на вказане майно було зареєстрованому у відповідному реєстраційному органі 19.07.2013 року, що підтверджується Витягом за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна в порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 червня 2017 року (а.с. 114). Так, згідно вказаного Витягу, ОСОБА_4 є власником 64/200 частин домоволодіння по вул. Алтайська, 25 в м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: реєстр №1580, виданий 19.07.2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_3

Таким чином слід зазначити, що після смерті ОСОБА_5 його дружина ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину на усе належне йому майно, в тому числі і на спірну земельну ділянку.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що після смерті батька позивача ОСОБА_5, мати позивача - ОСОБА_4 прийняла спадщину на все майно, що належало померлому, у тому числі і на частину земельної ділянки площею 0,0563 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, вулиця Алтайська, буд.25, яка належить ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

23 листопада 2016 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №719929, яке видане 25 листопада 2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №2462 (а.с.21).

Згідно довідки №5839 від 04.05.2017 року, ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 з 26.09.1998 року по день смерті-23.11.2016 року (а.с.102).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

З матеріалів спадкової справи №15/2017 встановлено, що 27 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою № 30 від 27 квітня 2017 року про прийняття спадщини, що залишилося після смерті матері ОСОБА_4, померлої 23 листопада 2016 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 15/2017 (а.с.85).

Таким чином позивач є таким, що прийняв спадщину у шестимісячний строк встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В матеріалах спадкової справи відсутні заяви інших спадкоємців.

Враховуючи наведені обставини судом встановлено, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, померлої 23 листопада 2016 року, який прийняв спадщину, є позивач по справі - ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Позивач 02 червня 2017 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на спадщину, яка складається з 64/100 часток домоволодіння №25 з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого у Дніпропетровській області, м. Дніпро, вул. Алтайська, що підтверджується заявою № 38 від 02.06.2017 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 15/2017 (а.с.98).

02 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка померла 23 листопада 2016 року, є її донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: 64/100 часток домоволодіння № 25 з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого у Дніпропетровській області, місто Дніпро, вулиця Алтайська, розташованого на земельній ділянці 1021 кв. м., що належала померлій на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_3, приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу 19 липня 2013 року за реєстром № 1580, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 липня 2013 року, номер запису про право власності: 1722216, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01 та на підставі договору міни, посвідченого Першою чернігівською державною нотаріальною конторою 02 вересня 1996 року за реєстром № 2-6679, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 12 грудня 1996 року, запис в реєстровій книзі № 338 за реєстровим №129 (а.с.122).

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Однак, згідно постанови про відмові у здійсненні нотаріальної дії від 02 червня 2017 року, винесеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 було відмовлено щодо видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 23 листопада 2016, на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Алтайська, 25, у звязку з ненаданням правовстановлюючого документу на зазначену земельну ділянку (а.с.24).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За приписами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Вищезазначеними нормами права встановлено, що земельна ділянка може успадковуватися лише тоді, коли у її власника є правовстановлюючий документ, що посвідчує його право власності на таку земельну ділянку. А на сьогодні таким документом є державний акт на право власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні встановлено, що за життя батьки позивача отримали Державний акт на право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0563 га по вул. Алтайська, буд.25 в м. Дніпрі (а.с. 133).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, як спадкоємець за законом, від спадщини не відмовилася, прийняла її в установленому законом порядку у встановлений законом строк, а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4

Враховуючи ті обставини, що позивач успадкував за законом право на нерухоме майно, у вигляді земельної ділянки площею 0,0563 га за адресою: вул. Алтайська, 25 в м. Дніпро, право на яку мав спадкодавець, та в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що правовстановлюючий документ не був наданий нотаріусу під час прийняття спадщини, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином суд, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши матеріал справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачем слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку загальною площею 0,0563 га, що складається з ділянки 1 площею 0,0081га та ділянки 2 площею 0,0482 га, код ДЗК 78179010, та розташована за адресою: м. Дніпро, вулиця Алтайська, буд.25, що залишилася після смерті ОСОБА_4

На підставі ст.ст. 81, 125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1220, 1222, 1225, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 80, 197, 212-215,218 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади ОСОБА_2 міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку загальною площею 0,0563 га, що складається з ділянки 1 площею 0,0081га та ділянки 2 площею 0,0482 га, код ДЗК 78179010, яка розташована в Чечелівському (Красногвардійському) районі м. Дніпро, вулиця Алтайська, буд.25, що залишилася після смерті ОСОБА_4, померлої 23 листопада 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез