Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» в особі філії «Металургійний комплекс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» в особі філії «Металургійний комплекс» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила, та остаточно просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11 травня 2016 року, а також стягнути 55 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що перебувала у трудових відносинах з філією «Металургійний комплекс» Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» (далі - ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод»). 10 травня 2016 року її звільнено із займаної посади інженера І категорії з обладнання бюро інженерної підготовки ремонтів цеху з ремонту металургійного обладнання у зв'язку зі скороченням штатів. Вважає підстави її звільнення незаконними, так як їй не надали можливості повністю ознайомитися з повним списком вакантних посад на підприємстві, що відповідають її освіті та досвіду роботи, у зв'язку з чим її позбавили права зайняти одну з цих посад. Зокрема, позивач зазначила, що у товаристві на момент її звільнення існували вакантні посади «майстер по ремонту електрообладнання» та «енергетик доменного цеху», які вона могла зайняти, однак товариство цю роботу їй не запропонувало. Такі дії відповідача призвели до порушення її прав і законних інтересів.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 17 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді інженера І категорії з обладнання бюро інженерної підготовки ремонтів цеху з ремонту металургійного обладнання філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод».

Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 травня 2016 року по 17 серпня 2016 року в сумі 15 787 грн 20 коп. та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» в особі філії «Металургійний комплекс» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

У судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Проте судове рішення апеляційного суду не відповідає у повному обсязі зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що звільнення позивача відбулось без дотримання вимог, визначених ст. 492 КЗпП України, за якою одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, що відповідає кваліфікації працівника.

Зокрема, суд виходив із того, що згідно з наданою відповідачем довідкою про наявність вакансій від 21 липня 2016 року у товаристві в період часу з 02 лютого 2016 року по 10 травня 2016 року існували дві вакантні штатні одиниці за професією інженер І категорії по електрообладнанню та згідно з п. 1.3 витягу із посадової інструкції № ДИ 27-40-2015 «Інженера І категорії по обладнанню цеху по ремонту металургійного обладнання» вказана посада відповідає кваліфікації працівника ОСОБА_3, оскільки на посаду інженера І категорії по обладнанню призначається спеціаліст із вищою технічною освітою, наявність якої у позивача відповідач не оспорював.

При цьому суд вважав, що відмітка начальника доменного цеху про відсутність у працівника ОСОБА_3 як інженера І категорії по обладнанню бюро інженерної підготовки ремонтів цеху по ремонту металургійного обладнання досвіду роботи в доменному цеху і недостатнє знання електроприводу (суміжна спеціалізація) не свідчить про невідповідність кваліфікації працівника ОСОБА_3 вакантній посаді.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із наявності підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, оскільки позивача незаконно звільнено з роботи. На обґрунтування розміру моральної шкоди суд врахував глибину фізичних та душевних страждань, позбавлення позивача можливості реалізувати своє право на працю, а також з урахуванням інших обставин, встановлених при розгляді справи, які мають істотне значення.

Вищевказані висновки є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Однак колегія суддів не погоджується із висновками суду у частині суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; доводи касаційної скарги у цій частині є обґрунтованими.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз. 1 п. 8 розділу IVПорядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 травня 2016 року по 17 серпня 2016 року в сумі 15 787 грн 20 коп., суд при визначенні суми середньомісячного заробітку врахував суми про виплату, які зазначено в довідці про заробітну плату, і інші доходи ОСОБА_3, за підписом директора та головного бухгалтера товариства.

Із вказаними висновками погодився й апеляційний суд, зазначивши, що представник відповідача під час розгляду скарги апеляційним судом не обґрунтував належними письмовими доказами іншого розміру середнього заробітку позивача та не надав іншого обґрунтованого розрахунку.

В апеляційній скарзі (а. с. 144-149) відповідачем зверталася увага суду на ту обставину, що позивач ОСОБА_3 із 2015 року працює неповний робочий день (копія наказу є у справі); у березні-квітні 2016 року ОСОБА_3 відпрацювала 63 години, за які їй було нараховано 1 547 грн 03 коп., і відповідно середньогодинна заробітна плата становить 24 грн 56 коп. (1 547,03 грн : 63 год.).

Також зазначалося, що за графіком змінності за травень-серпень 2016 року працівники (працюючі неповний робочий день), не забезпечені обсягом робіт, відпрацювали 104 години, тому середня заробітна палата за цей період становить 2 554 грн 24 коп. (24,56 грн х 104 год.), а не 15 787 грн 20 коп.

Однак на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України апеляційний суд не перевірив у повному обсязі доводів апеляційної скарги відповідача та не зазначив обставин і фактів на їх спростування, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування ухвали апеляційного суду у частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

В іншій частині вирішення позовних вимог ухвала апеляційного суду є правильною та законною, підтверджується матеріалами справи та ґрунтується на нормах матеріального права, тому в цій частині підлягає залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» в особі філії «Металургійний комплекс» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року у частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.В. Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак