АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2509/17 Справа № 206/5972/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зайченко С. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Максюті Ж.І., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2016 року ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю державного виконавця. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ Скороходом І.Г. прийнято до виконання виконавчий лист по цивільній справі №206/6707/13-ц (провадження №2/206/1464/13), виданий 03.02.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська. Згідно вказаного виконавчого листа було стягнуто з Куштіп Г.Ф. на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 22 січня 2013 року у розмірі 101668,50 грн. У відповідності до вказаного виконавчого листа державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ Скороходом Г.І. відкрито виконавче провадження ВП 42916021 від 14.04.2014 року. В ході виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська державним виконавцем Скороходом Г.І. 15 травня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Незважаючи на можливість здійснити опис майна боржника, яке може знаходитися за місцем проживання останнього, дії державного виконавця Скорохода Г.І. звелись лише до встановлення наявності у боржника автомобіля ВАЗ 21011, 1979 року випуску, державний реєстраційний номер 20672АН. Станом на день відкриття виконавчого провадження 14.04.2014 року вартість вищезазначеного автомобіля становила не більше 1500,00 доларів США, що за ринковим курсом становило 24000 грн. - тобто менше 1/4 від загальної вартості наявної заборгованості. Незважаючи на наявність у боржника вищевказаного автомобіля з вказаною максимальною ринковою вартістю, саме це було використано державним виконавцем Скороход Г.І. як підставою для зупинення виконавчого провадження. Відомості про зупинення виконавчого провадження були отримані ним в ході телефонної бесіди з державним виконавцем Скороходом І.Г., будь-яких письмових документів ним отримано не було. Крім того, йому відомо, що у приватній власності боржника знаходиться частина квартири, розташована за адресою: 49000, Самарський район, вул. Семафорна,11/4. Наявність вказаного майна надає державному виконавцю можливість накласти арешт на вказану частину квартири та вжити заходів до її примусової реалізації. Не погодившись із рішення державного виконавця, позивач 20 травня 2015 року на ім'я начальника Самарського ВДВС ДМУЮ було подано скаргу на бездіяльність державного виконавця Скороход І.Г. Незважаючи на зазначені вимоги Закону України «Про виконавче провадження» станом на 16 липня 2015 року вказана скарга не розглянута, а на адресу позивача надіслано лист з текстом не досить зрозумілого змісту та якості, яка фактично позбавляє можливості його навіть прочитати. Вказаного листа він отримав 06 липня 2015 року особисто. З метою захисту своїх порушених прав 21 липня 2015 року він звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 29.09.2015 року його скарга була частково задоволена: бездіяльність державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ при виконанні вищевказаного судового рішення була визнана протиправною, дії державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ в частині винесення ним постанови про зупинення виконавчого провадження також визнані протиправними. Крім того на його адресу з боку Самарського ВДВС ДМУЮ надходять незрозумілі та протизаконні вимоги авансувати проведення виконавчих дій. З інформації про виконавче провадження, яка була отримана ним з офіційного сайту Міністерства юстиції України йому стало відомо, що незважаючи на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2015 року з 22.07.2015 року по ньому не виконано жодної виконавчої дії і лише 05 листопада 2015 року продубльовано постанову про призначення експертизи від 22.07.2015 року. З огляду на вищевикладене, зазначеними протиправними діями посадових осіб Самарського ВДВС ДМУЮ йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що у нього через постійні нервові стреси погіршилось здоров'я, він потрапив на стаціонарне лікування та лікувався від гіпертонічного кризу. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 150000,00 грн. (а.с.1-3).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю державного виконавця - задоволенні частково.

Стягнуто Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданою бездіяльністю під час виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2014 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.57-58).

В апеляційній скарзі апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 62-68).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт фактично в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині стягнутої суми моральної шкоди, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Судом 1 інстанції встановлено, що в провадженні Самарського ВДВС м. Дніпропетровськ Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження (ВП 42916021), відкрите 14.04.2014 року із примусового виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/6707/13-ц (провадження №2/206/1464/13) про стягнення з Куштіп Г.Ф. на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 22 січня 2013 року в розмірі 101668,50 грн., яка складається із основної суми за договором позики у розмірі 100000,00 грн., 3% річних у розмірі 1668,50 грн., а також судового збору у сумі 1016,68 грн., а всього - 102685,68 грн. (а.с.8, 18-25).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2015 року, яка набрала законної сили 06.10.2015 року скарга ОСОБА_2 була частково задоволена, бездіяльність та дії державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ при виконанні вищевказаного судового рішення були визнані протиправними (а.с.14-15).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд 1 інстанції, посилаючись на ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23,1167,1173 ЦК України, виходив з того, що бездіяльністю та діями державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, яка полягала у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню порушеного права позивача на своєчасне виконання судового рішення, для відшкодування якої достатнім буде стягнення 2 000 грн.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин, встановлених судом, відповідно до засад чинного законодавства України.

Так, згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (ст.. 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України підставою для застосування відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2015 року, яка набрала законної сили 06.10.2015 року скарга ОСОБА_2 була частково задоволена, бездіяльність та дії державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ при виконанні вищевказаного судового рішення були визнані протиправними (а.с.14-15).

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має визначатись судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності та справедливості (ст. 23 ЦК).

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 2 000 грн., право на відшкодування якої гарантоване позивачу Конституцією України та Законом, суд першої інстанції виходив із конкретних обставин справи та враховуючи засади розумності, виваженості і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, який відповідає нормам чинного законодавства.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції безпідставно стягнуто на його користь морально шкоду в розмірі лише 2 000 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд 1 інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив із вимог розумності та справедливості.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржує мій частині відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2017 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: