АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Комаревцева Л.В.
№22-ц/796/6881/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А

21 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У мотивування вимог посилався на те, що 25.07.2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №77.2/СЖ-268.07.2, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 90 000 доларів США строком (терміном) по 25 липня 2009 року включно, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 14,5 % річних.

08.01.2008 року між банком і позичальником укладено Договір №1 про внесення змін до Кредитного договору №77.2/СЖ-268.07.2 від 25.07.2007 року, відповідно до п.1 якого сторони домовились про внесення змін в умови Кредитного договору №77.2/СЖ-268.07.2 від 25 липня 2007 року, змінивши прізвище позичальника з «Виноград» на «Виноград-Стрельнікова», у зв'язку з укладенням шлюбу.

Для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за Кредитним договором №77.2/СЖ-268.07.2 від 25 липня 2007 року та можливими змінами і доповненнями до нього, між банком та відповідачем 25 липня 2007 року укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим номером 1278, згідно якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1

Банк свої зобов'язання, передбачені умовами Кредитного договору з урахуванням змін та доповнень до нього, виконав, що підтверджується випискою з балансового рахунку клієнта.

Однак, відповідачем систематично порушувались умови Кредитного договору, зокрема, неодноразово мало місце несвоєчасне виконання зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів згідно з встановленим графіком, сплата процентів за користування кредитом).

Як наслідок, станом на 20.10.2016 року заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором №77.2/СЖ-268.07.2 від 25 липня 2007 року становить 225 478,31 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 5 793 268,05 грн, в тому числі:

- сума простроченої заборгованості за кредитом (основний борг) - 65 372,98 доларів США;

- сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 2 222,76 доларів США;

- сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 137 236,16 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 3 526 041,52 грн;

- сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 5 844,91 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 150 174,79 грн;

- сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 14 196,84 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 364 762,92 грн;

- сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту - 604,65 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 15 535,32 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09.07.2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Родовід Банк» заборгованість за Кредитним договором №77.2/СЖ-268.07.2 від 25 липня 2007 року в розмірі 885 416,71 грн та судові витрати.

Однак, заборгованість за Кредитним договором на день подачі даного позову не погашена.

Таким чином, враховуючи умови Кредитного договору, Договору іпотеки та норми чинного законодавства, банк набув право звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1

З урахуванням наведеного банк просив суд:

1) у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Родовід Банк» за Кредитним договором у сумі 225 478,31 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 5 793 268,05 грн, в тому числі:

- сума простроченої заборгованості за кредитом (основний борг) - 65 372,98 доларів США;

- сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 2 222,76 доларів США;

- сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 137 236,16 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 3 526 041,52 грн;

- сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 5 844,91 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 150 174,79 грн;

- сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 14 196,84 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 364 762,92 грн;

- сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту - 604,65 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 15 535,32 грн

звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,00 кв. м, житловою - 30,20 кв. м, згідно з Договором іпотеки від 25.07.2007 р., укладеним між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим номером 1278, шляхом його продажу ПАТ «Родовід Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Родовід Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, акредитовані суб'єкти та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,00 кв. м, житловою - 30,20 кв. м, за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію.

2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ «Родовід Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09.07.2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Родовід Банк» заборгованість за Кредитним договором №77.2/СЖ-268.07.2 від 25 липня 2007 року в розмірі 885 416,71 грн та судові витрати.

Таким чином, вимогу про виконання відповідачем основного зобов'язання зі сплати заборгованості за кредитним договором судом вирішено 09.07.2013 року.

Саме з 09.07.2013 року в банку виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а з огляду на встановлену цивільним законодавством тривалість загальної позовної давності у три роки та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі №6-7цс14 (постанова від 21.05.2014 року) є підстави для висновку, що судом в змісті рішення неправомірно та всупереч нормам чинного законодавства зазначено початок обчислення строку позовної давності з 17.04.2013 року.

Також вказує, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.06.2016 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Родовід Банк» про захист прав споживача.

Банк направив до суду позов про звернення стягнення на предмет іпотеки з відповідним клопотанням про його прийняття як зустрічного. Дана позовна заява зареєстрована в суді 15.06.2016 року.

Отже, позов про звернення стягнення на предмет іпотеки пред'являвся банком в межах трирічного строку позовної давності.

Однак, у судовому засіданні 11.10.2016 року в прийнятті зустрічного позову банку було відмовлено.

Обов'язковою умовою поновлення строку, пропущеного з поважних причин (а обставина щодо поважності причин заявлення самостійного позову банку в жовтні 2016 року доводилась до відома суду з наданням відповідних підтверджуючих документів) є наявність відповідного клопотання сторони.

Позивач заявив зазначене клопотання в письмовій формі, однак судом першої інстанції дане клопотання вирішено по суті не було, натомість суд зазначив про те, що не може прийняти вказане клопотання з огляду на пропуск трирічного строку позовної давності, обчисленого саме з 17.04.2013 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 25 липня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №77.2/СЖ-268.07.2, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії, на загальну суму 90 000 доларів США строком (терміном) по 25 липня 2009 року включно. Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 14,5 % річних. (а.с. 14-19)

25 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», укладено Договір іпотеки, згідно п. 1.1 якого іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за Кредитним договором №77.2/СЖ-268.07.2 від 25.07.2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитами та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості за Кредитним договором та цим Договором, передає в іпотеку іпотекодержателю належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 22-27)

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09.07.2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за Кредитним договором №77.2/СЖ-268.07.2 від 25 липня 2007 року в розмірі 885 416,71 грн. (а.с. 33-39)

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Родовід Банк», станом на 20.10.2016 року заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором №77.2/СЖ-268.07.2 від 25 липня 2007 року становить 225 478,31 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 5 793 268,05 грн, в тому числі (а.с. 31-32):

- сума простроченої заборгованості за кредитом (основний борг) - 65 372,98 доларів США;

- сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 2 222,76 доларів США;

- сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 137 236,16 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 3 526 041,52 грн;

- сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 5 844,91 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 150 174,79 грн;

- сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 14 196,84 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 364 762,92 грн;

- сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту - 604,65 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (20.10.2016 року) складає 15 535,32 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Родовід Банк» пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на таке.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2017 року (справа №6-786цс17), зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають.

При цьому, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах (ст. 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Однак, за змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (ч. 3 ст. 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (ч. 1 ст. 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (ч. 2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Відповідно до приписів ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням.

Проаналізувавши положення ст. 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв'язку зі ст. 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла такого висновку.

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

З матеріалів справи також вбачається, що після ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 09.07.2013 року, 15.06.2016 року ПАТ «Родовід Банк» подавав зустрічний позов про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі №753/9361/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Родовід Банк» про захист прав споживача. Протокольною ухвалою суду від 11.10.2016 року було відмовлено у прийнятті зустрічного позову. (а.с. 99-104).

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 пояснив, що на виконання рішення суду від 17.04.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист. ПАТ «Родовід Банк» у 2013 році, 2014 році пред'являв виконавчий лист до виконання, проте державною виконавчою службою даний лист повертався за відсутності майна у боржника. Не виключає, що виконавчий лист направлявся на виконання і в наступні роки.

Наведене дає підстави вважати, що ПАТ «Родовід Банк» не пропущений строк позовної давності для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із пп. 3.1.1, 3.1.3 Договору іпотеки при порушенні іпотекодавцем умов основного зобов'язання щодо строків погашення заборгованості по кредитам, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні іпотекодавцем умов цього Договору та у випадках встановлених законом у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель має право на свій розсуд звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За вимогами ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

У справі, яка переглядається, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, суд, порушивши вимоги статті 39 Закону України «Про іпотеку», не зазначив у рішенні необхідної складової, передбаченої цією нормою, зокрема початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону.

Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки незалежним експертом суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року в справі №6-2654цс17.

Як вбачається з позовної заяви ПАТ «Родовід Банк» просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». (а.с. 11-12)

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач не змінював позовних вимог, не надавав суду звіту про оцінку вартості предмета іпотеки і не заявляв клопотання про призначення судом експертизи для визначення вартості квартири, що б надало суду можливість визначити початкову ціну продажу іпотечного майна у відповідність до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

До суду апеляційної інстанції таких документів також не було надано, як і не було заявлено клопотання про призначення експертизи.

У силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки ПАТ «Родовід Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а при цьому позивачем не було надано жодних доказів щодо належного проведення оцінки заставної нерухомості, тому відсутність у колегії суддів даних щодо грошового вираження початкової ціни предмета іпотеки є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову, тому відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 256, 266, 267, ч. 1 ст. 509, ст. 526, ст. 575, ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва