АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/9211/17 Головуючий у 1 - й інстанції: Яровенко Н.О.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» про часткову зміну умов договору, стягнення оподаткованих коштів та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» про часткову зміну умов договору, стягнення оподаткованих коштів та моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та є необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи. Поза увагою суду залишилося те, що за змістом частини 2 ст. 1058 ЦК України та частини 2 ст. 633 ЦК України він має право вимагати зміни умов укладеного з ним договору, який є публічним, так як користується передбаченими законом пільгами щодо нарахування податку на дохід фізичних осіб. Вказав, що помилковим є посилання в рішенні суду на ст. 525 ЦК України щодо неможливості односторонньої зміни зобов'язання, так як відповідна можливість передбачена частиною 3 статті 651 ЦК України, в якій зазначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково договір є відповідно розірваним або зміненим. Вважає, що при такій односторонній відмові звернення сторони договору до суду для закріплення цієї обставини є чисто формальним, на що суд першої інстанції не звернув уваги. Посилався на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 1994 рік» передбачено для нього пільги по нарахуванню прибуткового податку в розмірі п'ятнадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян за кожен повний місяць, проте Публічне акціонерне товариство «Вернум Банк» наявність у нього таких пільг не врахувало. Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що норми Податкового кодексу України, якими не передбачено пільги зі сплати податків на пасивні доходи членам сім'ї померлого ветерана війни, не мають зворотної сили в часі, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку,в апеляційній скарзі клопотав про розгляд справи у його відсутність, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності позивача.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» Стародуб ІринаВолодимирівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей загиблого (померлого) ветерана війни, що підтверджується посвідченням Серія С № 208383 від 24 червня 2014 року.

31 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Вернум Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу № 32823/2016 «Класичний», відповідно до умов якого банк прийняв від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн. на строк до 31 жовтня 2017 року із процентною ставкою у розмірі 20,25 % річних.

В пункті 2 договору було передбачено, що проценти за користування коштами виплачуються в перший банківський день місяця наступного за місяцем, за який здійснювалось нарахування процентів, шляхом безготівкового перерахування на власний поточний рахунок вкладника, відкритий у банку відповідно до вимог чинного законодавства України або на інший власний рахунок згідно письмової заяви вкладника. Проценти нараховані за останній місяць користування вкладом перераховуються в «Дату повернення Вкладу», зазначену у п. 2 цього договору або в день повернення вкладу з інших підстав, передбачених цим договором та законодавством України.

Згідно пунктів 4.1.3. - 4.1.4. договору, вкладник погоджується вважати положення публічного договору і тарифів обов'язковими для застосування та виконання вкладником та його довіреними особами протягом всього строку дії цього договору і нести відповідальність за їх належне виконання; уповноважує банк та надає йому згоду на вчинення всіх визначених в публічному договорі дій.

05 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» з заявою про повернення сум, відрахованих з процентів за договором банківського вкладу № 32823/2016 в якості податку на доходи фізичних осіб, посилаючись на те, що він має пільги по оподаткуванню як член сім'ї померлого ветерана Великої Вітчизняної Війни.

Листом Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» від 04 травня 2017 року ОСОБА_3 було повідомлено про відсутність правових підстав для припинення відрахування податку на дохід фізичних осіб з сум, що нараховуються йому за договором банківського вкладу № 32823/2016, так як Податковим кодексом України не передбачено податкових пільг при оподаткуванні таких доходів, а сам ОСОБА_3 не має статусу особи, що звільняється від сплати податків.

Звертаючись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» про часткову зміну умов договору, стягнення оподаткованих коштів та моральної шкоди, ОСОБА_3 посилався на те, що він має передбачені законом пільги по оподаткуванню своїх доходів як фізичної особи, так як є членом сім'ї померлого ветерана Великої Вітчизняної Війни, а тому відповідач неправомірно утримує податки з відсотків, що нараховуються йому за договором банківського вкладу № 32823/2016, що є підставою для внесення до цього договору відповідних змін шляхом зазначення, що позивач є звільненим від оподаткування, а також стягнення з Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» безпідставно відрахованих коштів і відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн..

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач добровільно прийняв на себе зобов'язання за д оговором банківського вкладу № 32823/2016 у визначеному цим договором обсязі, а тому, оскільки одностороння відмова від зобов'язання чи зміна його умов не допускаються, вимоги щодо внесення змін до договору не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню. При цьому положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і Податковим кодексом України не передбачено, що особи, які мають статус члена сім'ї померлого ветерана війни, звільнені від сплати податку на дохід фізичних осіб, а тому Публічне акціонерне товариство «Вернум Банк» правомірно відраховувало такий податок з процентів, нарахованих на суму вкладу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що цей висновок в повній мірі відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з наступних підстав.

Так, в силу вимог ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 1058 ЦК України встановлює, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 651 ЦК України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так як за своєю природою договір банківського вкладу № 32823/2016 «Класичний» є договором приєднання, підписавши вказаний договір ОСОБА_3 самостійно та за власною волею вступив в зобов'язальні правовідносини з Публічним акціонерним товариством «Вернум Банк» на визначених банком умовах.

З огляду на таке, виходячи з закріпленого в цивільному законодавстві принципу недопущення односторонньої зміни умов зобов'язання, так як змістом укладеного між сторонами договору наявність у позивача такого права також не передбачена, одночасно відповідач категорично заперечує щодо наявності будь-яких підстав змінювати умови підписаного з ОСОБА_3 договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_3 про внесення до договору банківського вкладу № 32823/2016 «Класичний» змін до пункту 4.1.4 шляхом зазначення про звільнення вкладника від оподаткування не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

Стаття 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачає, що чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців,які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Згідно ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються ряд пільг, зокрема, зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Таким чином, ОСОБА_3, як особа, на яку поширює свою дію Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», має право на пільги зі сплати податків і зборів до бюджету відповідно до податкового законодавства.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, їх вичерпний перелік, порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані в Податковому кодексі України. (стаття 1 ПК України)

Стаття 30 ПК України визначає, що податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Податкова пільга надається шляхом, зокрема, звільнення від сплати податку та збору.

Стаття 169 ПК України, яка відноситься до розділу IV «Податок на доходи фізичних осіб», закріпила перелік податкових соціальних пільг, встановлених для фізичних осіб при оподаткуванні їх доходу та категорії осіб, на яких такі пільги розповсюджуються.

Зі змісту цієї статті вбачається, що для осіб, які мають статус члена сім'ї військовослужбовця, що помер внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті і захистом Батьківщини, не встановлено податкових соціальних пільг по звільненню від сплати податку на доходи фізичної особи.

В статті 170.4.1 ПК України прямо встановлено, що податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування. Податковим агентом у строки, визначені цим Кодексом для місячного податкового періоду, до бюджету сплачується (перераховується) загальна сума податку, нарахованого за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, із загальної суми процентів, нарахованих за податковий (звітний) місяць на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці. Доходи, зазначені у цьому підпункті, остаточно оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування.

Згідно п. 14.1.180 ст. 14 ПК України, податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Оскільки з сукупного аналізу вищевикладених положень законодавства достовірно встановлено, що ОСОБА_3, маючи статус члена сім'ї військовослужбовця, що помер внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, не має права на податкову соціальну пільгу при нарахуванні податку на дохід фізичної особи, при цьому Публічне акціонерне товариство «Вернум Банк», яке в правовідносинах між вкладником та органами податкової служби виступає як податковий агент, зобов'язане перераховувати із нарахованих позивачу процентів до бюджету суму податку, обчислену за діючою на момент відрахування ставкою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем при виконанні умов договору банківського вкладу № 32823/2016 не було допущено порушень законодавства та прав позивача на отримання податкової пільги, а тому, позовні вимоги про стягнення з банку сплачених в якості податків коштів та зобов'язання в подальшому не вчиняти дії по перерахуванню податку до бюджету заявлені безпідставно і не підлягають задоволенню.

Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від первісних позовних вимог, в задоволенні яких було обґрунтовано відмовлено, а також враховуючи, що доводи ОСОБА_3 про допущені службовими особами Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» порушення його прав не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана вимога також не підлягає задоволенню.

Посилання апеляційної скарги на те, що право позивача на отримання податкової пільги щодо прибуткового податку у розмірі 15 неоподаткований мінімумів доходів громадян за кожний повний місяць прямо передбачене Законом № 3898 - 12 від 01 лютого 1994 року, а норми Податкового кодексу України, прийнятого пізніше, не мають зворотної дії в часі та не підлягають застосуванню, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Так, стаття 23 Закону України № 3898 - 12 від 01 лютого 1994 року «Про державний бюджет України на 1994 рік» дійсно встановлювала, що пільги щодо прибуткового податку учасникам бойових дій, інвалідам війни, особам, які мають

особливі заслуги перед Батьківщиною, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" надаються в межах п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів за кожний повний місяць.

Закон України «Про бюджету систему України» від 05 грудня 1990 року, який був чинним станом на 1994 рік та регулював процедуру затвердження державного бюджету на відповідний рік, передбачав, що державний бюджет затверджується на наступний бюджетний рік.

Відповідно до ст. 6 цього Закону, бюджетний рік розпочинається з 1 січня та закінчується 31 грудня.

Тобто, всі соціальні пільги, які були закладені до державного бюджету України на 1994 рік та зазначені в Законі України № 3898 - 12 від 01 лютого 1994 року «Про державний бюджет України на 1994 рік», на який посилається апелянт, діяли протягом бюджетного 1994 року, тобто, з 1 січня 1994 року по 31 грудня 1994 року, та не розповсюджували дію на правовідносини, які виникали в подальшому.

Стаття 5 ЦК України визначає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Зобов'язальні правовідносини між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Вернум Банк» виникли 31 жовтня 2016 року, з моменту укладення договору банківського вкладу № 32823/2016, і до даних правовідносин підлягають застосуванню ті акти законодавства, які діяли на той час.

Станом на 31 жовтня 2016 року відносини, що виникають у сфері оподаткування, зокрема і в частині визначення категорій осіб, які підпадають під соціальні податкові пільги, регулювалися саме Податковим кодексом України, а тому, саме цей нормативний акт підлягав застосуванню при визначенні банком порядку оподаткування процентів, нарахованих за договором банківського вкладу № 32823/2016.

З огляду на викладене, твердження апелянта про те, що до існуючих між ним і відповідачем правовідносин підлягає застосуванню Закон України № 3898 - 12 від 01 лютого 1994 року «Про державний бюджет України на 1994 рік», а не Податковий кодекс України, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_3 права на односторонню зміну зобов'язання, так як відповідне право прямо передбачене ч. 3 ст. 651 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, ч. 3 ст. 651 ЦК України передбачає, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Чинне законодавство не встановлює для сторони договору банківського вкладу права на односторонню часткову відмову від договору, що може потягнути за собою зміну його умов.

Не передбачає за вкладником такого права і зміст самого договору банківського вкладу № 32823/2016 від 31 жовтня 2016 року.

Таким чином, посилання апелянта в обґрунтування доводів щодо наявності в нього права на односторонню часткову відмову від договору на положення ч. 3 ст. 651 ЦК України є помилковими, оскільки визначені цією нормою наслідки у вигляді зміни зобов'язання можуть виникали лише за наявності у сторони за договором встановленого договором або законом права на односторонню відмову від його умов.

В статті 1058 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

За змістом ст. 633 ЦК України, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частина 2 ст. 634 ЦК України передбачає, що договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Так як за результатами розгляду справи достовірно встановлено, що до пільг, якими користується ОСОБА_3 як член сім'ї військовослужбовця, що помер внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті і захистом Батьківщини, не відносяться пільги по сплаті податку на доходи фізичних осіб, тобто останній не має права вимагати звільнення від оподаткування, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на положення ст.ст. 633, 634 ЦК України, як на підставу для односторонньої зміни зобов'язання, яке виникло з умов договору банківського вкладу № 32823/2016, є необґрунтованими і не можуть братися до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: