Справа № 466/7344/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/2449/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ПрАТ «СК «Інер-Поліс» - Радзіховського А.Л., представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс», з участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року позов задоволено повністю.Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1, страхове відшкодування у розмірі 46675,52 грн.(сорок шість тисяч шістсот сімдесят п"ять грн. 52 коп.), пеню у розмірі 41124,13 грн.(сорок одна тисяча сто двадцять чотири грн. 13 коп.) за період з 07.10.2014р. по 04.11.2016р., інфляційні втрати у розмірі 31589,67 грн.(тридцять одна тисяча п'ятсот вісімдесят дев'ять грн. 67 коп.) за період з 04.06.2014р. по 04.11.2016р., три відсотки річних у розмірі 3391,64 грн.(три тисячі триста дев'яносто одна грн.64 коп.) за період з 04.06.2014р. по 04.11.2016р. та судові витрати у справі: витрати понесені на оплату експертизи у розмірі 900 грн.(дев'ятсот грн.), судовий збір в розмірі - 1227,81 грн. (одна тисяча двісті двадцять сім грн. 81 коп.), судовий збір за забезпечення доказів в розмірі 121,20 грн.(сто двадцять одна грн. 20 коп.), за поштове повідомлення - 118,20 грн. (сто вісімнадцять грн.20 коп.)., витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.(п"ять тисяч грн.)., а всього в загальній сумі 130269,37 грн. (сто тридцять тисяч двісті шістдесят дев'ять грн. 37 коп.)

Дане рішення оскаржило ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс».

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважають, що при ухваленні рішення суд неправильно застосував норми матеріального права, неправильно та неповністю встановлено обставини. Зазначають, що суд у рішенні помилково не зазначив, що позивач просив здійснити виплату страхового відшкодування саме на підставі розрахунку страховика, не зазначивши дану істотну умову в рішенні. Вказують на те, що цивільні правовідносини між позивачем і відповідачем щодо виплати страхового відшкодування виникли саме із заяви позивача тому і обов'язок відповідача щодо виплати страхового відшкодування позивачеві виник саме із заяви позивача. У своїй заяві позивач просив здійснити виплату страхового відшкодування на підставі розрахунку страховика, яке становить 18841,53 грн., проте у рішенні суд зазначив, що вартість відновлювального ремонту становить 47185,12 грн. відповідно до експертного висновку №Ю-00526, складеного 11.09.2015 року. Зазначають, що при визначенні розміру відновлювального ремонту, в оскаржуваному рішенні, станом на 11.09.2015 року, у страховика не міг виникнути обов'язок за прострочення у його сплаті з 04.06.2014 року та з 07.10.2014 року. Крім цього зазначають, що у судовому рішенні встановлено, що період нарахування інфляційних втрат починається з 07.10.2014 року, але відмінності у курсових різницях в датах станом на 07.10.2014 року та 11.09.2015 року не враховані, як і не враховано при визначенні розміру пені та трьох відсотків річних. Також, зазначають, що перелік пошкоджень транспортного засобу, вказаний позивачем у позовній заяві, спростовується висновком судової експертизи, що є одним із доказів, на які посилається відповідач.

В судове засідання позивач та третя особа не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси позивача у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду зміні, з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 526, ч.1 550, 549, 610, 612, 992, 1187 ЦК України, ст. 16 ЗУ «Про страхування», п. 9.1 ст. 9, п. 22.1 ст. 22, ст. 35, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4, - виходив з того, що 3 вересня 2013 року о 15 год. 10 хв. на вул. Кошиця в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen-Passat, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля BMW 523, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.10.2013 року у справі №466/7880/13-п про адміністративне правопорушення, винним у вищезазначеній ДТП, а саме у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_7. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/2240086 від 06.03.2013р. відповідальність винуватця ДТП застраховано у ПрАТ СК «Інтер-Поліс». Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14.11.2009 року, власником автомобіля BMW 523 з номерним знаком НОМЕР_3 є ОСОБА_6, який довіреністю від 05.02.2011 року зареєстрованою в реєстрі за №938, уповноважив ОСОБА_4 вчиняти від його імені правочини щодо належного йому автомобіля BMW 523 з номерним знаком НОМЕР_3, у тому числі отримувати страхове відшкодування. Позивач виконав вимоги ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і подав відповідачу заяву про отримання страхового відшкодування. Згідно із листом вих. №1229 від 04.06.14р., відповідачем прийнято рішення про відмову у здійсненні позивачу виплати страхового відшкодування. Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу №Ю-00526 від 11.09.2015 року, здійсненого суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_8, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і без врахування ПДВ КТЗ BMW 523 i, реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 47 185,52 грн. Відповідач в обґрунтування підставності відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування доказів не надав. Суд прийняв подані представником позивача розрахунки розміру пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, як такі, що проведені у відповідності до вимог закону та є правильними. Показання представника відповідача суд не прийняв до уваги, оскільки вони іншими об'єктивними доказами не підтверджуються, окрім того постанова судді Шевченківського районного суду м.Львова від 25.10.2013р. про визнання винним у зазначеній вище дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_7 набрала законної сили, відтак відповідно до вимог ст.61 ч.3 ЦПК України, зазначені вище обставини судом не доказуються та не досліджуються. На підставі наведеного вище, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено підставність позовних вимог, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, відтак позовні вимоги ОСОБА_4 необхідно задовольнити. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присудив з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, такі складаються із витрат понесених на оплату експертизи у розмірі 900 грн., судового збору у розмірі 1 227,81 грн., судового збору за забезпечення доказів в розмірі 121,20 грн., за поштове повідомлення 118,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що судом частково вірно встановлено обставини, що мають значення для справи та частково вірно застосовано закон, який підлягав до застосування, однак частина обставин, що мають істотне та визначальне значення для розгляду справи залишилась поза увагою суду, а тому рішення в цілому не слід вважати таким, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому таке підлягає зміні.

Як вбачається, із матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, 25.10.2013 року гр. ОСОБА_7, згідно постанови Шевченківського районного суду м.Львова, було притягнено до адміністративної відповідальності за те, що він 3.09.2013 року о 14 год. керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_4 (цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем) на вул. Кошиця в м.Львові здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, який є належним користувачем такого, порушуючи при цьому правила дорожнього руху, внаслідок чого спричинив автомобілям технічні пошкодження.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 вказана постанова є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено таку постанову з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Така постанова не оскаржувалась, набрала законної сили та є чинною.

Ще до ухвалення такої постанови, після ДТП, що мала місце автомобіль позивача був оглянутий за участі представника відповідача та оцінювача на предмет виявлення пошкоджень внаслідок ДТП та визначення вартості страхового відшкодування.

Відповідно до висновку спеціаліста оцінювача від 13.10.2013 року про вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача після ДТП, відповідачем було визначено розмір страхового відшкодування, а саме 18841,53 грн. (розрахунок страхового відшкодування, висновок спеціаліста Т.1 а.с. 206-214).

Після цього позивачем 21.11.2013 року було подано заяву про виплату страхового відшкодування, та згодом, у зв'язку із зміною платіжних реквізитів, подано додаткову заяву від 16.05.2014 року (Т.1 а.с. 107, 108, 215, 216), у яких позивач зокрема, зазначив, що він фактично згідний на виплату такого відшкодування, погоджуючись із розміром шкоди, визначеним страховиком.

Незважаючи на вказане, відповідач, всупереч наведеному та вимогам закону, виплату страхового відшкодування у передбачені законом строки, які завершились 19.02.2014 року не здійснив, а навпаки листом від 4.06.2014 року відмовив позивачу у здійсненні виплати з посиланням на зроблений висновок про несумісність пошкоджень транспортних засобів, що є учасниками ДТП та наявність ознак шахрайських дій. При цьому жодних доказів на підтвердження вказаного відповідачем не подано ні позивачу, ані до суду станом на час написання листа.

Доказами на підтвердження висновків страховика про несумісність пошкоджень автомобілів після ДТП є висновки зроблені після 4.06.2014 року, а саме висновок спеціаліста від 20.07.2014 року (Т.1 а.с. 168-173), а також проведена судом транспортно-трасологічна експертиза від 25.08.2016 року (Т.1 а.с. 175-180).

При цьому дослідження за такими здійснені на основі матеріалів представлених відповідачем (перший висновок) та матеріалах даної справи та справи про адміністративне правопорушення (висновок експертизи).

При цьому спеціалістами (експертами) автомобілі не оглядались, а висновки зроблені на основі фотознімків наданих страховиком, фіксування ним даних про ДТП, тощо.

На думку колегії суддів, зважаючи на чинність постанови про адміністративне правопорушення, що має преюдиційне значення; встановлення такою вини особи у ДТП; встановлення такою факту заподіяння саме цією особою збитків; визначення розміру збитків самим відповідачем (страховиком) безпосередньо після ДТП шляхом замовлення висновку виходячи із виявлених після ДТП пошкоджень автомобіля позивача, - подальші дії страховика (відповідача) по оспорюванню механізму ДТП; подання доказів на спростування заподіяної шкоди та її вартості правового значення при чинній постанові не мають та вірно не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Зважаючи на вказане слід вважати, що відповідач який у відповідності до вимог закону не виплатив страхове відшкодування у передбачений строк, є боржником, що прострочив та повинен нести відповідальність, що встановлена законом з врахуванням позовних вимог за межі яких суд не вправі вийти.

Тому, судом першої інстанції зроблено вірні висновки про протиправність дій страховика та необхідність стягнення з нього вартості збитків, завданих позивачу та відповідних штрафних санкцій, а також коштів за порушення виконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Однак судом помилково взято до уваги розмір збитків, що спричинені у ДТП, визначених за висновком експертного авто-товарознавчого дослідження від 11.09.2015 року без врахування того, що період, за який позивачем заявлено вимоги про стягнення пені та коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання частково передує даті оцінки, розмір шкоди визначений за якою взято до уваги при здійсненні розрахунку і основне судом не враховано, що подаючи заяву до страховика про виплату страхового відшкодування позивач фактично погодився із розміром визначеної шкоди саме відповідачем, про що вказав у заяві. Вказане слід вважати юридично значимою дією із відповідними наслідками, яка відповідно вказує на те, що подальше визначення вартості збитків у інші періоди (зокрема і здійснена судом експертиза) правового значення не мають. Однак вказане не позбавляє позивача права на отримання згаданих пені та коштів за невиконання грошового зобов'язання відповідачем, з врахування визначеної суми збитків відповідачем.

При цьому розрахунки, у відповідності до вимог закону та позовних вимог, виглядатимуть так:

датаОблік. Ставка НБУДніСума страхового відшкодування 18841,53
07.10.14-12.11.1412,537477,4908288
13.11.14-05.02.,570997
06.02.15-03.03.1519,526523,4331896
04.03.15-27.08.2,110921
28.08.15-24.09.152732892,0044888
25.09.15-29.10.152235794,9577041
30.10.15-17.12.,940786
18.12.15-31.12.152214317,9830816
01.01.16-28.01.162228634,2285508
29.01.16-03.03.162235792,7856885
04.03.16-21.04.,899964
22.04.16-26.05.161935684,6785492
27.05.16-23.06.161828518,9142689
24.06.16-28.07.1616,535594,5892664
29.07.16-15.09.1615,549781,9749746
16.09.16-27.10.161542648,6428361
28.10.16-04.11.16148115,314282
Пеня16710,52038
Індекс інфляції
червень 2014101 1,01
липень 2014100,4 1,004
серпень 2014100,8 1,008
вересень 2014102,9 1,029
жовтень 2014102,4 1,024
листопад 2014101,9 1,019
грудень 2014103 1,03
січень 2015103,1 1,031
лютий 2015105,3 1,053
березень 2015110,8 1,108
квітень 2015 114 1,14
травень 2015102,2 1,022
червень 2015100,4 1,004
липень 201599 0,99
серпень 201599,2 0,992
вересень 2015102,3 1,023
жовтень 201598,7 0,987
листопад 2015102 1,02
грудень 2015100,7 1,007
січень 2016100,9 1,009
лютий 201699,6 0,996
березень 2016101 1,01
квітень 2016103,5 1,035
травень 2016100,1 1,001
червень 201699,8 0,998
липень 201699,9 0,999
серпнень 201699,7 0,997
вересень 2016101,8 1,018
жовтень 2016102,8 1,028
листопад 2016101,8 1,018
1,80,4072869
Інфляційні витрати15149,96308

дні
04.06.2014-31.12.,8658057
01.01.2015-31.12.,2459
01.01.2016-04.11.,5232414

3% річних1369,634947

Враховуючи вказане, а також вимоги ст.ст. 979-985, 988-991, 999 ЦК України, ст.ст. 1, 3-5, 6, 9, 12, 22, 28, 29, 32, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1-4, 6-9, 16, 18, 20, 21, 25, 26 Закону України «Про страхування», а також з врахуванням того, що, оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання, - позовні вимоги підлягали до часткового задоволення.

А саме слід було стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 18841,53 грн.; пеню у розмірі 16710,52 грн. за період з 7.10.2014 року по 4.11.2016 року; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 15149,96 грн. за період з 4.06.2014 року по 4.11.2016 року; три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 1369,63 грн. за період з 4.06.2014 року по 4.11.2016 року. В задоволенні решти позову слід було б відмовити. Відповідно до задоволених вимог слід вирішити питання стягнення судових витрат.

Зважаючи на те, що судом вказаного не зроблено, судове рішення підлягає зміні із викладенням резолютивної частини рішення у згаданій вище редакції.

Вказаним слід визнати доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими та таку задовольнити частково.

Відповідно до задоволених вимог скарги слід вирішити і питання стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року - змінити виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

Позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс», з участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 18841,53 грн.; пеню у розмірі 16710,52 грн. за період з 7.10.2014 року по 4.11.2016 року; інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 15149,96 грн. за період з 4.06.2014 року по 4.11.2016 року; три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 1369,63 грн. за період з 4.06.2014 року по 4.11.2016 року. В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_4 883,05 грн. сплаченого ним судового збору за подання позову та 2120,5 грн. витрат на правову допомогу та 121,8 грн. судового збору за забезпечення доказів.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 854,37 грн. судового збору недоплаченого за подання позову у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» 1318,81 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : О.М. Ванівський

М.М. Шандра