Справа № 466/618/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С.

секретаря с/з Семків Х.І.

за участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові у залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, -

у с т а н о в и в:

30.01.2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 в котрій просить суд стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 у твердій грошові сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є особою пенсійного віку, єдиним доходом є пенсія за віком, яка становить 999,00 грн., а інших джерел доходу у неї немає. Оскільки пенсія, яку вона отримує не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання, оскільки частина пенсії йде на оплату за житлово-комунальні послуги та ліки, а сума яка залишається є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум, вона змушена звернутися до суду, оскільки донька добровільно їй не допомагає.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору 16/16 від 16.09.2016 року /а.с.18/ позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 будучи у суді позов заперечила, в останнє судове засідання не прибула, хоча наленжним чином повідомлялася про день та час розгляду справи.

Представник відповідачки ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 07.06.2016 року /а.с.30/ в судовому засіданні просив у позові відмовити з мотивів викладених у письмовому заперечені, яке долучене до матеріалів справи. /а.с.44-45/

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників, показання свідків, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_4 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

За ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 є матір'ю відповідачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 є пенсіонером, та згідно копії пенсійного посвідчення НОМЕР_1 /а.с.6/ отримує пенсію за віком.

Згідно довідки від 05.12.2016 року №6025/02-16 виданої управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова розмір пенсії за віком при повному стажі щомісячно становить 999,00 грн. /а.с.7/.

Судом встановлено та стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки №2001 виданої ЛКП «Янів-405» від 06.07.2015 року, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8/.

З копії договору купівлі-продажу від 26.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області реєстровий номер 1748 /а.с.46/ вбачається, що позивач має у власності житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позивач та представник не заперечували того, що ОСОБА_4 не зверталася в органи соціального захисту населення для надання пільг (субсидій) і їх розрахунок до компетенції за оплату житлово-комунальних послуг з метою зменшення витрат на проживання.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має двох дітей: ОСОБА_6, який зі слів позивачки щомісячно надає їй допомогу у розмірі 800 грн. та ОСОБА_5, яка жодним чином їй не допомагає., а також є донька ОСОБА_12, яка не проживає з мамою з дитинства.

Відповідно до статті 202 Сімейного Кодексу України повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціону- вання організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 р. N 1801-VIII. розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на момент розгляду справи по суті становить 1 312 грн.

Відтак позивач на час пред'явлення позову отримувала пенсію у розмірі 999,00 грн. та допомогу від сина у розмірі 800 грн., що перевищує прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1312 грн., який встановлений Законом України «Про державний бюджет України» на 2017 рік.

Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК).

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному

випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, такі докази не надані позивачем в ході розгляду справи.

Надані позивачем копії чеків не дають вичерпної інформації про те, чи позивачка несла витрати по придбанню ліків, чи вказані ліки є необхідними для позивачки, чи придбавались вони за призначенням лікаря, тому такі не можуть слугувати належними доказами необхідності у додаткових витратах на придбання позивачкою ліків.

З наявних у справі письмових доказів, а саме копії трудової книжки, оглянутої оригіналу у судвоому засіданні вбачається, що ОСОБА_7 на час розгляду справи не працевлаштована та утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_11, яка навчається на денній формі Ржищіського будівельного коледжу (а.с.33-35).

Будучи у суді свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що з відповідачкою знайома з 1991 року. Вже на той час ОСОБА_5 не проживала зі своїми батьками, вона її влаштовувала на квартиру до подружки ОСОБА_10 на АДРЕСА_2. Вона довший час думала, що ОСОБА_5 є сиротою, оскільки батьків не бачила, хоча часто спілкувалася з нею.

Свідок ОСОБА_9 будучи у суді повідомив, що зустрічався з ОСОБА_5 з 1991 року, жили вони окремо від батьків. Матір на той час доньці допомоги не надавала.

Враховуючи матеріальний та сімейний стан сторін, судом не встановлено підстав для стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів, а відтак в задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 202,205 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя П. С. Невойт