У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області, про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила змінити розмір стягнутих з відповідача на підставі судового рішення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн щомісячно на 3 000 грн щомісячно, посилаючись на збільшення витрат на утримання дитини через її хворобу, що потребує оплати лікування, масажу та спеціального взуття.

Крім того, зазначаючи про те, що відповідач не спілкується з донькою та не бере участі у її вихованні, не вживає заходів щодо забезпечення їй достатнього рівня життя, всебічного розвитку та захисту, а навпаки створює штучні перешкоди щодо реалізації прав малолітньої дитини, зокрема не надає згоду на реєстрацію її місця проживання та на її виїзд за кордон України з метою оздоровлення, ОСОБА_3 просила на підставі вимог

ст. 164 СК України позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо

доньки ОСОБА_5

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року, а саме стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 18 березня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 вересня

2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 3 червня 2016 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні вимог про зміну розміру аліментів, виходив із відсутності передбачених ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, при цьому зазначив, що позивач не позбавлена права звернутися до суду в порядку ст. 185 СК України з позовом про стягнення додаткових витрат на лікування та оздоровлення дитини.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, його винної поведінки у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, що безумовно свідчило б про злісне ухилення останнього від виховання та утримання своєї дитини.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду апеляційної інстанції не ґрунтуються на нормах матеріального права та не узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю у квартирі АДРЕСА_1

у с. Семиполки Броварського району Київської області.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року з ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 600 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти в розмірі 300 грн щомісячно на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку.

Згідно з даними медичної картки ОСОБА_5 та виписки з картки амбулаторного хворого від 17 лютого 2016 року № 14/22 малолітня дитина потребує додаткового лікування, оскільки має захворювання тазостегнових суглобів. У зв'язку з вказаним дитині рекомендовано лікувально-оздоровча фізкультура, масаж, ортопедичне взуття та інші профілактичні заходи.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Отже, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини, апеляційний суд, у порушення вимог

ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України, надані сторонами докази належним чином не перевірив та не взяв до уваги доводи ОСОБА_3 щодо матеріального стану відповідача, у зв'язку з чим фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановив.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові в частині вирішення питання про позбавлення батьківських прав, апеляційний суд не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації від 11 серпня 2015 року № 1295/01-12 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітньої доньки, чим порушив положення ст. ст. 10, 60, 212, 303, 315 ЦПК України, та передчасно дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, не взявши до уваги доводи позивача про свідоме нехтування відповідачем своїми обов'язками щодо спілкування та виховання дитини, а також щодо забезпечення належного рівня життя для дитини.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом належним чином не встановлено, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик