21 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П. Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Істок» про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою Кредитної спілки «Істок» на рішення Київського районного м. Одеси від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Кредитної спілки «Істок» (далі - КС «Істок») про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір № ДДХ-330 про депозитний вклад, за умови якого ОСОБА_4 здійснив депозитний внесок у сумі 7 000 грн на строк з 23 вересня 2013 року по 23 вересня 2015 року із сплатою відсотків у розмірі 27 % річних.
В подальшому між сторонами до договору № ДДХ-330 від 23 вересня 2013 року було укладено ще шість Додаткових договорів, на виконання яких позивач здійснив депозитний внесок у сумі 28 000 грн.
ОСОБА_4 зазначав, що КС «Істок» було повернуто йому суму депозиту у повному обсязі, однак, відповідачем не сплачено відсотки за депозитом, у зв'язку із чим, позивач нарахував 3 % річних та інфляційні втрати від суми заборгованості.
Окрім того, ОСОБА_4 вказував, що 16 липня 2015 року між сторонами було укладено договір № ДДХ-361 про депозитний вклад, за умови якого ОСОБА_4 здійснив депозитний внесок у сумі 81 000 грн на строк користування з 16 липня 2015 року по 17 липня 2017 року зі сплатою відсотків у розмірі 26 % річних.
В подальшому до вказаного договору між сторонами було укладено Додатковий договір № 1, та розмір вкладу збільшено до 116 000 грн.
ОСОБА_4 вказував, що 16 лютого 2016 року він звернувся до КС «Істок» із заявою про повернення депозиту, однак кошти йому не повернуті.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з КС «Істок» суму заборгованості у розмірі 140 339 грн 10 коп., 3 % річних у розмірі 379 грн
22 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 217 грн 53 коп. та судовий збір.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада

2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з КС «Істок» на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за депозитним договором від

23 вересня 2013 року ДДХ-330 в розмірі 13 627 грн 13 коп., з яких: відсотки за договором в розмірі 12 532 грн 13 коп., 3 % річних в розмірі 266 грн

78 коп., інфляційні втрати в розмірі 828 грн 22 коп.

Стягнуто з КС «Істок» на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором від 16 липня 2015 року ДДХ-361 в розмірі 127 836 грн 64 коп., з яких: сума вкладу в розмірі 116 000 грн, відсотки за договором в розмірі 11 359 грн 42 коп., 3 % річних в розмірі 103 грн 67 коп., інфляційній втрати в розмірі 373 грн 55 коп.

Стягнуто з КС «Істок» на користь держави судовий збір в розмірі

1 414 грн 63 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник КС «Істок» - Банник Н.С. просить скасувати рішення Київського районного м. Одеси від 02 листопада

2016 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір № ДДХ-330 про депозитний вклад, за умови якого позивач здійснив депозитний внесок у сумі 7 000 грн на строк з 23 вересня 2013 року по 23 вересня 2015 року із сплатою відсотків у розмірі 27 % річних.

В подальшому між сторонами до договору № ДДХ-330 від 23 вересня 2013 року було укладено шість Додаткових договорів, на виконання яких позивач здійснив депозитний внесок у сумі 28 000 грн.

16 липня 2015 року між сторонами було укладено договір № ДДХ-361 про депозитний вклад, за умови якого позивач здійснив депозитний внесок у сумі 81 000 грн на строк користування з 16 липня 2015 року по 17 липня

2017 року зі сплатою відсотків у розмірі 26 % річних.

В подальшому до вказаного договору між сторонами було укладено Додатковий договір № 1 від 23 вересня 2015 року, та розмір вкладу збільшено до 116 000 грн.

Позивачем виконано належним чином свої зобов'язання щодо внесення коштів. Однак відповідач свої зобовʼязання за вказаними депозитними договорами не виконав.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

КС «Істок» на звернення ОСОБА_4 повернула йому суму депозиту за договором ДДХ-330 про депозитний вклад від 23 вересня 2013 року. Вказана обставина під час розгляду справи не оспорювалася сторонами.

Під час розгляду справи, ОСОБА_4 погодився із поясненнями представника відповідача щодо зменшення суми відсотків за користування депозитом за період з 24 вересня 2015 року по 08 червня 2016 року з

12 979 грн 77 коп. до 12 532 грн 13 коп.

Відповідно до п. 3.2.3 Договору ДДХ-361 про депозитний вклад від

16 липня 2015 року, вкладник зобовʼязується не пізніше ніж за сорок пʼять робочих днів до дня дострокового повернення вкладу, надати КС «Істок» письмову заяву з інформацією про бажану дату отримання грошових коштів та їх розмір, згідно умов Договору.

16 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до КС «Істок» із заявою про повернення депозиту, однак кошти йому не повернуті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно з ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки встановлено, що договори про депозитний вклад ДДХ-330 від 23 вересня 2013 року та ДДХ-361 від

16 липня 2015 року, які укладені між сторонами, є договорами, укладеними на умовах видачі вкладу на першу вимогу, а тому заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, оскільки права останнього порушено.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Київського районного м. Одеси від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Кредитної спілки «Істок» відхилити.

Рішення Київського районного м. Одеси від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Істок» про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова