Справа №591/2282/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1477/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2017 року

у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_4, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2017 року скаргу задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 строк на оскарження постанови державного виконавця від 13 жовтня 2016 року ВП № 52297980 про стягнення виконавчого збору.

Визнано протиправною та скасовано постанову ВП № 52297980 від 13 жовтня 2016 року державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_4 про стягнення виконавчого збору в сумі 46327 грн. 63 коп. з боржника ОСОБА_3

В апеляційній скарзі Зарічний відділ державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3

При цьому вказує, що 13 жовтня 2016 року державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 46327 грн. 63 коп., оскільки у запропонований боржнику строк для самостійного виконання рішення суду борг ним не сплачений.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2016 року державним виконавцем Зарічного ВДВС м. Суми винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52297980 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу та надано строк для добровільного виконання рішення суду у продовж 7 днів від дня отримання копії постанови.

Вказана постанова державного виконавця була направлена поштою боржнику 28 вересня 2016 року (а.с. 50). При цьому, у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази вручення вказаної постанови боржнику.

30 вересня 2016 року ОСОБА_3 погашено заборгованість за кредитом перед ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 44).

03 жовтня 2016 року до Зарічного ВДВС м. Суми надійшла заява представника стягувача (ПАТ КБ «Приватбанк») від 30 вересня 2016 року про повернення виконавчого документу у звязку з виконанням боржником судового рішення.

Вказана заява не була розглянута державним виконавцем та рішення по ній не прийняте.

Замість завершення виконавчого провадження, 13 жовтня 2016 року державним виконавцем прийнята постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 46327 грн. 63 коп. В постанові зазначено, що боржнику запропоновано строк до 13 жовтня 2016 року самостійно виконати рішення суду (а.с. 15).

24 жовтня 2016 року від представника стягувача надійшла повторна заява про повернення виконавчого листа у звязку з добровільною сплатою боржником боргу і в цей же день державним виконавцем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та виведено в окреме провадження стягнення виконавчого збору.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду виконано боржником у визначений державним виконавцем строк, до 13 жовтня 2016 року, державним виконавцем не вчинялись дії щодо примусового виконання рішення суду, а тому постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Отже, зі змісту зазначених положень вбачається, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання, державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, у визначений йому державним виконавцем строк, тобто до 13 жовтня 2016 року, добровільно виконав рішення суду про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором.

Крім того, державним виконавцем до спливу строку, визначеного для добровільного виконання рішення суду, від ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано повідомлення про повне виконання судового рішення.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що постанова державного виконавця від 13 жовтня 2016 року про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки боржник у встановлений державним виконавцем строк добровільно виконав судове рішення та державним виконавцем не вчинялись дії щодо примусового виконання рішення суду.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає відхиленню, отже, ухвалу місцевого суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області відхилити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: