Справа № 188/505/17
Провадження № 2/188/290/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Брагін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

21.04.2017 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона на початку 2006 року з дозволу місцевого органу самоврядування вселилася і з того часу проживає та фактично має у власності садибу по вулиці Мирна (колишня Леніна), 20 в с. Новохорошевське Петропавлівського району Дніпропетровської області, що відповідно до правовстановлюючих документів належить на праві власності ОСОБА_2, яка на початку 2000-х років виїхала в невідомому напрямку, залишивши садибу без догляду.

Посилаючись на ст.ст. 392, 344 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивачка просить визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на садибу № 20 по вул. Мирна (колишня Леніна) в селі Новохорошевське Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка складається з наступних будівель та споруд, зазначених у технічному паспорті спеціальними позначками: будинок літера «А», площею 56,4 кв. м; сіни літера «а», площею 18,5 кв. м; сіни літера «аі», площею 7,5 кв. м; сарай літера «Д», площею 17,9 кв.м; погріб літера «пд(Д)», площею 16,2кв.м; літня кухня літера «Б», площею 14,7 кв.м; сарай літера «В», площею 10,5 кв. м.; сарай літера «Г», площею 10,5 кв.м.; вбиральня літера «Ж», площею 1,21 кв. м; сарай літера «Е», площею 7,4 кв.м; огорожа «№ 1»; ворота «№ 2»; хвіртка « № 3».

Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити.

Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Вивчивши надані позивачкою докази, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що позивачка зареєстрована за адресою: вулиця Мирна (колишня Леніна), буд.5 кв.1 в с. Новохорошевське Петропавлівського району Дніпропетровської області, але проживає за адресою: вулиця Мирна (колишня Леніна), 20 в с. Новохорошевське Петропавлівського району Дніпропетровської області з жовтня 2006 року, що вбачається з акту обстеження, складеного 21.03.2017 року комісією у складі голови Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 та депутата цієї ради ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що мешкають на тій же вулиці. У акті також зазначено, що позивачка відкрито володіє та користується вказаною садибою: житловим будинком з господарськими спорудами та земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку площею 0.12 га. Садиба належить ОСОБА_2, яка виїхала в невідомому напрямку. Претензій щодо правомірності володіння та користування позивачкою вказаною садибою до Української сільської ради не надходило, про існування судових спорів невідомо(а.с.8).

Зазначені позивачкою обставини також підтверджуються довідкою Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 147/1 від 17.01.2017 року (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого 30.01.1990 року виконавчим комітетом Петропавлівської районної ради народних депутатів на підставі рішення цього органу за №200 від 29.06.1988 року, будинок № 20 по вулиці Леніна в с. Новохорошевське Петропавлівського району Дніпропетровської області належить ОСОБА_2, будинок Павлоградським бюро технічної інвентаризації 30.01.1990 року зареєстровано на праві особистої власності за вказаною особою і записано в реєстрову книгу за № 3-19/19 (а.с.7).

У грудні 1989 року Павлоградським бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт, у якому власником будинку зазначена ОСОБА_2 (а.с.6).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу (далі ЦК) України.

Відповідно до п.8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний одержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно з ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч.1).

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4).

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи, що місцезнаходження попереднього власника садиби невідоме ні позивачці, ні органу, уповноваженому управляти майном відповідної територіальної громади, позивачкою обґрунтовано заявлено позов до Української сільської ради, як органу, уповноваженому управляти майном територіальної громади, де розташовано і садибу, право на яку є предметом цього позову.

За встановлених на підставі досліджених доказів обставин суд дійшов висновку, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном у вигляді садиби № 20 по вул. Мирна (колишня Леніна) в селі Новохорошевське Петропавлівського району Дніпропетровської області і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном протягом понад десять років, отже її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ринкова вартість житлового будинку загальною площею 36,0 кв.м, розташованого за адресою: вул. Мирна (колишня Леніна), 20 в селі Новохорошевське Петропавлівського району Дніпропетровської області складає 34740 (тридцять чотири тисячі сімсот сорок) гривень 00 копійок, що підтверджується оцінкою субєкта оціночної діяльності ТОВ «Приват юр груп» від 02.02.2017 року (а.с.10) і з цієї вартості визначено ціну позову і сплачено позивачкою судовий збір (а.с.1,2).

У позові не зазначено, в якій правовій формі користується позивачка земельною ділянкою площею 0,12 га, призначеною для обслуговування вказаного житлового будинку, відсутня оцінка цієї земельної ділянки, не заявлено позовних вимог щодо неї, тому суд відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів.

На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 319, 328, 344, 379, 381, 392 ЦК України, керуючись статтями 3, 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер : НОМЕР_1, в порядку набувальної давності право власності на садибу № 20 по вулиці Мирна (колишня Леніна) в селі Новохорошевське Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка складається з наступних будівель та споруд, зазначених у технічному паспорті спеціальними позначками: будинок літера «А», площею 56,4 кв. м; сіни літера «а», площею 18,5 кв. м; сіни літера «аі», площею 7,5 кв. м; сарай літера «Д», площею 17,9 кв.м; погріб літера «пд(Д)», площею 16,2кв.м; літня кухня літера «Б», площею 14,7 кв.м; сарай літера «В», площею 10,5 кв. м; сарай літера «Г», площею 10,5 кв. м; вбиральня літера «Ж», площею 1,21 кв. м; сарай літера «Е», площею 7,4 кв.м; огорожа «№ 1»;ворота «№ 2»; хвіртка « № 3».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_7