Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1215/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

09.10.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів - Дьомич Л.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «НВП «Радій» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення з самовільно зайнятого жилого приміщення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 березня 2017 року і

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 березня 2017 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «НВП «Радій» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення з самовільно зайнятого жилого приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та представник ПАТ «НВП «Радій» - Звєрєва В.І. заперечували проти доводів апеляційної скарги, надали письмове заперечення.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку.

Від ОСОБА_3 надійшла заява про перенесення розгляду справи на шість місяців, у зв'язку із її знаходженням на лікарняному з 06 жовтня 2017 року та тяжким реабілітаційним періодом після нейрохірургічної операції.

Статтею 305 ЦПК України визначено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до частини першої статті 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі, яка переглядається, провадження відкрито 29 червня 2017 року і за письмовими заявами відповідачів розгляд справи двічі відкладався, а тому відкладення розгляду справи в третій раз та на строк до шести місяців призведе до порушення принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

У заяві про відкладення розгляду справи на шість місяців ОСОБА_3 посилається на тяжкий реабілітаційний період після нейрохірургічної операції та надала лист непрацездатності, згідно якого їй стати до роботи 24.09.2017 року.

Медичних документів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_3 захворювання, що виключає можливість її явки до суду протягом тривалого часу суду не надано.

Оскільки розгляд справи за заявами відповідачів вже двічі відкладався, судом вживалися всі передбачені законом способи для повідомлення відповідачів про час і місце розгляду справи, відповідачі мають представника, який повідомлявся про час і місце розгляду справи, а наведені ОСОБА_3 у заяві підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги суд не визнає поважними, тому колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі осіб, які не з'явилися, що відповідає положенням ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 23 липня 2004 року ПАТ «Науково-виробниче підприємство «Радій» є власником спірної кімнати, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виданого на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 28 січня 2004 року № 139, від 23 червня 2004 року № 960, в обмін реєстраційного посвідчення від 10 лютого 1997 року (а.с. 13).

На підставі ордеру № 166 на житлову площу в гуртожитку, виданого 20 квітня 1990 року адміністрацією ПАТ «НВП «Радій», ОСОБА_2 зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_2 (а.с. 10) і згідно довідки ПАТ «НВП «Радій» від 25 серпня 2016 року № 49 та форми № 16, позивач ОСОБА_2 зареєстрована у зазначеній кімнаті з 18 травня 1990 року, про що є відмітка в її паспорті (а.с. 6, 8, 9).

Відповідно до ордеру на житлову площу в гуртожитку № НОМЕР_3, виданого 20 квітня 1990 року адміністрацією ПАТ «НВП «Радій», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с. 16), проте згодом були переселені до кімнати НОМЕР_1, де і поданий час зареєстровані (а.с. 15).

ОСОБА_3 зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_3.

31 січня 2011 року ОСОБА_3 було вручено попередження про необхідність звільнення самовільно зайнятих кімнат АДРЕСА_2.

Відповідно до акту складеного комісією ПАТ «НВП «Радій» від 07 червня 2016 року, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у двох кімнатах НОМЕР_1, та НОМЕР_2 (а.с. 21).

Згідно довідки ПАТ «НВП «Радій» від 25 серпня 2016 року № 47 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в кімнаті НОМЕР_1 та НОМЕР_2, проте, зареєстровані в кімнаті НОМЕР_1 з 04 травня 1990 року, в кімнаті НОМЕР_2 реєстрація відсутня. Оплата житлово-комунальних послуг за користування кімнатою НОМЕР_2 не проводиться (а.с. 24).

04 лютого 2016 року ПАТ «НВП «Радій» вручено вручило ОСОБА_3 повідомлення, що вона самовільно, без законних підстав зайняла кімнату АДРЕСА_2, що є грубим порушення діючого законодавства України (а.с. 23).

24 червня 2016 року ПАТ «НВП «Радій» вручило ОСОБА_3 попередження про необхідність звільнення самовільно зайнятої житлової прощі в гуртожитку, а саме: кімнати НОМЕР_2, в яку ОСОБА_3 вселилась самовільно (а.с. 19).

Згідно акту, складеного комісією ПАТ «НВП «Радій» від 26.06.2016 року, ОСОБА_3 прийняла попередження, але підписувати другий примірник вищезазначеного документу відмовилась (20).

27 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулась з заявою до ПАТ «НВП «Радій» про надання юридичної допомоги щодо виселення відповідачів з кімнати НОМЕР_2, так як вона на даний час проживає в кімнаті № НОМЕР_5, проте зареєстрована в кімнаті НОМЕР_2 (а.с. 22).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі вселилися до спірної кімнати самовільно, а тому підлягають виселенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на встановлених судом обставинах, виходячи з такого.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно зі ст.47 Конституції України кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 130 ЖК України, в редакції яка була чинною до 03.06.2017 року, визначено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до статті 127 ЖК УРСР, пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, яке втратило чинність на підставі Постанови КМУ №582 від 12.08.2015 року, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані з цією метою жилі приміщення. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно із частиною другою статті 128, статті 129 ЖК Української РСР, частини першої пункту 10 вищезазначеного Примірного положення про гуртожитки, на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку, адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

За приписами пункту 19 Примірного положення про гуртожитки, забороняється самовільно переселятися з одного приміщення в інше.

Переселення в разі необхідності громадян з одного жилого приміщення в інше в даному гуртожитку провадиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету з видачею нового ордера.

Пунктом 2 розділу ІІ Положення про гуртожитки (далі - Положення), затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №84 від 27.04.2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2015 року за №778/27223, визначено, що вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно ст.129 ЖК України, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Положення, особам, які проживають у гуртожитку, забороняється самовільно переселятися з одного жилого приміщення в інше.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_2 на підставі ордера №166, виданого 20.04.1990 року, на підставі спільного рішення №17 адміністрації профспілкового комітету і комітету ВО «Радій», має право проживати в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно відмітки в паспорті, довідки ПАТ «НВП «Радій» від 25.09.2016 року, копії Форми №16, позивач з 18 травня 1990 року зареєстрована в АДРЕСА_1, в кімнаті НОМЕР_2 (а.с.6,8,9).

На підставі ордера №162, виданого 20.04.1990 року, за спільним рішенням №17 адміністрації профспілкового комітету і комітету ВО «Радій», відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають право проживати в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно довідки ПАТ «НВП «Радій» від 25.08.2016 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані з 04.05.1990 року в кімнаті НОМЕР_1, а проживають в кімнатах НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Оплата житлово-комунальних послуг за користування кімнатою НОМЕР_2 не проводиться (а.с.24).

Повідомленнями УДМС України в Кіровоградській області підтверджується, що відповідачі з 14.12.1999 року та з 20.01.2006 року зареєстровані в АДРЕСА_1, кімната НОМЕР_1 (а.с.30,31).

Актом від 07.06.2016 року, затвердженого директором ПАТ «НВП «Радій» встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані та проживають в кімнаті АДРЕСА_3, самовільно зайняли житлову площу в гуртожитку, а саме: кімнату НОМЕР_2, в якій зареєстрована ОСОБА_2 з 18.05.1990 року (а.с.21).

Позивач ОСОБА_6 має ордер на вселення та проживання у кімнаті НОМЕР_2, а тому вона має право вимагати від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які самовільно зайняли вказану кімнату, усунення їй перешкод у користуванні кімнатою шляхом їх виселення.

Позивач ПАТ «НВП «Радій» є власником гуртожитку по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на право власності (а.с.13), а тому відповідно до положень ст.391 ЦК України має право вимагати від відповідачів усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження кімнатою НОМЕР_2.

Оскільки відповідачі вселилися до кімнати НОМЕР_2 самовільно, без ордеру на вказану кімнату, і допущене відповідачами порушення правил вселення до зазначеної кімнати носить триваючий характер, а заявлений позивачами позов за своєю суттю є негаторним позовом, тому до таких правовідносин не може бути застосовано позовну давність про застосування якої заявляли відповідачі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Не може бути скасоване правильне по суту і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді Л.М.Дьомич

О.Л.Карпенко