У х в а л а

іменем україни

06 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоМаляренка А.В.,
суддів:Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, ОСОБА_9, про визнання права на приватизацію та визнання права власності на 1/3 частки квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою представником ОСОБА_10, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права на приватизацію та визнання права власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що його батьками - відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 − порушено його право на приватизацію однокімнатної квартири АДРЕСА_2, в якій він постійно проживав з батьками. Оскільки відповідачі мали намір придбати квартиру більшого розміру з урахуванням його інтересів, відповідачами безпосередньо перед приватизацією зазначеної квартири його разом з відповідачем ОСОБА_8 було знято з реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 та приватизовано квартиру лише на відповідача ОСОБА_7 У подальшому батьками було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, право власності оформлено на ОСОБА_7 Між відповідачами виник спір щодо права власності на квартиру АДРЕСА_3, в ході розгляду якого позивач і дізнався, що його незаконно позбавлено частки в приватизації квартири і права власності в придбаній квартирі. Позивач просив суд визнати за ним право на приватизацію 1/3 частки квартири АДРЕСА_2, на момент її приватизації, а саме станом на 26 лютого 2004 року, та право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_4.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_10, ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 був зареєстрований разом із своїми батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2.

3 грудня 2003 року позивач разом із матір'ю був знятий з реєстрації за адресою указаної квартири.

26 лютого 2004 року квартира АДРЕСА_2 була приватизована одноосібно батьком позивача − ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 3) та відчужена останнім 21 липня 2004 року за 63 600 грн. (т. 1 а.с. 11).

27 липня 2004 року ОСОБА_7 придбав за 63 600 грн квартиру АДРЕСА_5 (т. 1 а.с.10).

З 24 вересня 2004 року ОСОБА_6 зареєстрований у АДРЕСА_6

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XІІ) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Встановивши, що хоча ОСОБА_6 на час приватизації квартири АДРЕСА_2, тобто на 26 лютого 2004 року, і не був зареєстрований разом із матір'ю за вказаною адресою, проте мав право користування указаною квартирою, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність реєстрації у житловому приміщенні не є тією обставиною, через яку неповнолітня дитина може бути позбавлена права на приватизацію житла, право користування яким вона мала.

При цьому колегія суддів погоджується частково з висновком апеляційного суду, що позивачем у даному випадку обрано неналежний спосіб захисту - визнання права на приватизацію. Такий висновок ґрунтується на наступному.

Порушене право позивача на приватизацію частини указаної квартири, якого його фактично позбавили батьки, оскільки він на час приватизації був неповнолітнім, на даний час не може бути відновлено шляхом визнання за ним такого права, оскільки указана квартира приватизована, відчужена іншій особі, і визнання такого права за позивачем не надає йому правових підстав зараз прийняти участь у приватизації указаної квартири.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком апеляційного суду про відмову в іншій частині позову, щодо визнання права власності за позивачем на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 з огляду на таке.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 1 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право шляхом визнання права.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб.

Встановлені судами обставини свідчать про те, що позивача, який на час приватизації квартири 26 лютого 2004 року був неповнолітнім, його батьки - відповідачі по справі, позбавили права на приватизацію квартири АДРЕСА_2. Отже встановлено порушення права, яке підлягає захисту.

Вирішуючи питання про відновлення порушеного права, суду належить встановити обсяг порушеного права, тобто встановити розмір частки у власності в квартирі квартири АДРЕСА_2, якої позивача фактично було позбавлено. З огляду на те, що обставини справи свідчать про те, що після відчуження указаної квартири відповідач ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_3, тому суду належало б встановити, за рахунок яких коштів придбана квартира, та чи є серед цих коштів частка, яка б мала належати позивачу, та, відповідно, яка частка могла б бути ним придбана у новій квартирі. Без встановлення цих обставин, неможливо зробити обґрунтованого висновку щодо законності вимог позивача про визнання права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215, 361 ЦПК України суд апеляційної інстанції припустився порушення процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343−345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_10, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.В. Маляренко
Судді: О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак