Справа № 371/1230/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/2364/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 07.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Голуб С.А, ОСОБА_2,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» ) та ОСОБА_3, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31 серпня 2016 року відповідач, у вязку із невиконанням своїх зобовязань по кредитному договору, має заборгованість в розмірі 42465,55 грн. У звязку з цим просив вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1378,00 грн. стягнути з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 лютого 2017 року в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не звернув увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України відбувся перебіг позовної давності, оскільки відповідачем було здійснено платежі 09.10.2015 року у сумі 867,21 грн. та 29.12.2016 року на суму 4576,09 грн., а тому позивач звернувся у межах строку позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов заявлений не правомірно, оскільки позивачем в порушення вимог ст. 257 ЦК України пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Враховуючи, що відповідач зробив заяву про застосування строку позовної давності то відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором с домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Встановлено, що 28 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобовязання відповідача погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією статуту вказаного товариства.

Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а саме 7000,00 грн., однак відповідач не виконав належним чином свої зобовязання перед банком, не сплатив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, чим порушив взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 31 серпня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 42465,55 грн., яка складається з 6993,70 грн. заборгованість за кредитом, 33111,59грн. заборгованість по відсоткам, 100,00грн. заборгованість по пені і відсоткам, 250,00грн.(штраф фіксована частина), 2010,26грн. штраф(процентна складова).

Відповідно п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

У матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії договору банк видав відповідачу грошові кошти і нову платіжну картку.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

Згідно з довідкою позивача дія кредитної картки відповідача закінчилась в січні 2010 року (а.с. 56), а з позовом до суду банк звернувся лише у вересні 2016 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку що позов заявлений не правомірно, оскільки позивачем в порушення вимог ст. 257 ЦК України пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Враховуючи, що відповідач зробив заяву про застосування строку позовної давності то відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі умови не містять підпису позичальника.

Крім того судом вірно зазначено, щодо відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. У самій же заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності відсутня.

Зазначена позиція відповідає правовій позиції Верховного ОСОБА_1 України у справі № 6-16цс15.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України відбувся перебіг позовної давності, оскільки відповідачем було здійснено платежі 09.10.2015 року у сумі 867,21 грн. та 29.12.2016 року на суму 4576,09 грн., а тому позивач звернувся у межах строку позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки строк дії картки закінчився в січні 2010 року, а позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів, що відповідачу було видано нову платіжну картку. Крім того з виписки по картці вбачається, що 09.10.2015 року та 29.12.2016 року на вище зазначені суми були операції щодо « отмена % по кредитам военнослужащих» та не зазначено, що відповідач здійснював операцію- платіж щодо повернення кредиту, як зазначає позивач.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: