УХВАЛА

28 вересня 2017 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_2, про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними, в якій позивач просить визнати недійсним кредитний договір № HEH0GK00000800 від 08.06.2005 року, укладений між Приватбанк та ОСОБА_1; визнати недійсною додаткову угоду № 1 до кредитного договору № HEH0GK00000800 від 08.06.2005 року, укладений між Приватбанк та ОСОБА_1; визнати недійсним договір іпотеки від 08.06.20105 року. укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1

Через канцелярію суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1; заборонити вчиняти будь-ким будь-яких дій, спрямованих на виселення зареєстрованих у ІНФОРМАЦІЯ_1 осіб: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки є достатні підстави вважати, що після предявлення позову відповідач може відчужити нерухомого майна на користь третіх осіб, що в подальшому може утруднити, зробити неможливим виконання рішення суду та ускладнити розгляд справи.

Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Ч. 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом четвертим постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, цивільний процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у розі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, а також, що наявні передбачені законом підстави для застосування заходів забезпечення позову, суд вважає можливим застосувати забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, оскільки такий спосіб забезпечення позову можливо застосувати для забезпечення позову як майнового так і немайнового характеру у випадках, якщо потрібно обмежити право особи вчиняти певні фактичні та юридичні дії, при цьому не позбавляючи власника права користування, належним йому майном до вирішення спору по суті.

Окрім того, враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України та те, що заборона не може мати загального характеру і повинна бути спрямована лише на конкретно визначене коло осіб та не повинно надмірно обмежувати права відповідача, суд вважає за необхідним заяву ОСОБА_1 задовольнити частково, заборонитивідповідачу вчиняти будь-які дії по виселенню зареєстрованих у ІНФОРМАЦІЯ_1 осіб, оскільки як вбачається з матеріалів справи невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заява обґрунтована, підтверджена, ґрунтується на вимогах закону та є передбачені законом підстави для задоволення заяви, а тому суд вважає за необхідне задовольнити заяву частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,152,153 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1. Заборонити ПАТ КБ «Приватбанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення зареєстрованих у ІНФОРМАЦІЯ_1 осіб: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В решті заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України, подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: В.В. Прохоренко