Провадження № 4-с/761/299/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: начальник відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Бойко М.Д., Державна виконавча служба України, Публічне акціонерне ториство «Комерційний банк «Надра» про визнання бездіяльності протиправною та зобов»язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із зазначеною скаргою, в якій просила суд: визнати бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Бойко М.Д. та начальника відділу під час примусового виконання виконавчого провадження №52456773 та при розгляді звернення ОСОБА_1 неправомірною; зобов»язати начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві призначити для належного виконання цього виконавчого провадження іншого не корумпованого, компетентного і досвідченого державного виконавця; зобов»язати державного виконавця усунути порушення Закону України «Про виконавче провадження» та у відповідності до вимог ст..12 Закону закрити виконавче провадження за №52456773; зобов»язати начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві забезпечити належний контроль за правильністю і повнотою виконання ВП №52456773 та надати письмову відповідь на лист-клопотання від 10.03.22017 року у цьому виконавчому провадженні.

Свої вимоги скаржник обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25.11.2010 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» було стягнуто заборгованість за кредитом в сумі - 132562,226 грн., судовий збір у розмірі - по 1325,62 грн. та витрати ІТЗ в сумі - 120 грн., а всього в сумі - 134 007,88 грн. В подальшому Шеченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий документ на виконання вказаного рішення суду у визначеним у ньому строком пред»явлення до виконання - до 14.02.2014 року, який пред'явлено банком до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві). 01.02.2017 року щодо заявниці як боржника за вказаним кредитом державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом на виконання вказаного судового рішення, яке заявницею отримано не було взагалі. Між тим, ще в 2011 році усі кредитні зобов»язання перед банком були погашені заявницею. На вказане рішення вона подала апеляційну скаргу, яка наразі ще не розглянута. Посилається на те, що згідно чинного законодавства виконавчі документи можуть бути пред»явленні до виконання лише протягом 3 років та державний виконавець повинен був би зупинити виконавче провадження до винесення Апеляційним судом м.Києва рішення по її заяві про перегляд рішення суду першої інстанції, але відповіді на вказану заяву не надійшло, чим допущено порушення вимог Законів «Про виконавче провадження» та «Про звернення громадян». Між тим, в порушення вимог п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчено не було. На підставі зазначеного, заявник вважає, що своєю бездіяльністю державний виконавець порушив її права та зобов»язаний саме закінчити виконавче провадження у зв»язку з повною сплатою боргу, а тому просить скаргу задовольнити в повному обсязі.

В судовому засідання представник заявника підтримав доводи скарги та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Суб'єкт оскарження, державний виконавець головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Бойко М.Д. в судове засідання не з»явився, але направив до суду заперечення проти скарги, де зазначив, що виконавчий лист про стягнення боргу з заявниці надійшов повторно до відділу ДВС 03.10.2016 року та 04.10.2016 року, у зв»язку з чим було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку було направлено боржнику та зібрано інформацію про отримувані ним в Україні доходи. Зазначив, що вказаний виконавчий лист було подано до виконання у визначені законодавством строки, оскільки вони переривались попередньо пред»явленням його до виконання, тому було відкрито виконавче провадження. Підстав для зупинення виконавчого провадження також не було з огляду на невідповідність зазначеної заявницею обставини для зупинення провадження вимогам ст..34 ЗУ «Про виконавче провадження». Про це було повідомлено боржника листом від 13.03.2017 року шляхом його направлення на адресу її проживання. Жодних порушень в діях виконавця не було, що вказує на необґрунтованість скарги.

Представник стягувача - ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання також не з»явився, але направив до суду заперечення проти скарги, де зазначив про відсутність жодних підстав для її задоволення, оскільки ОСОБА_1 рішення суду не виконала та заборгованість не погасила, що обґрунтовує правомірність дій державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та здійснення виконавчих дій. Оскарження судового рішення, що вступило в законну силу, не підставою для зупинення виконавчого провадження.

Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши надані заперечення та подані документи та оглянувши наявні копії матеріалів виконавчого провадження №52456773, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом вимог п.10 Перехідних Положень до Закону України «Про виконавче провадження», від 02 червня 2016 року за № 1404-VIII, що набрав чинності з 05.10.2016 року, скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Так, судом встановлено, що 02.04.2013 року Шевченківським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитом в сумі - 132562,226 грн., судовий збір у розмірі - по 1325,62 грн. та витрати ІТЗ в сумі - 120 грн., а всього в сумі - 134 007,88 грн.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

На підставі вказаного виконавчого листа постановою державного виконавця від 04.10.2016 року було відкрито виконавче провадження, тобто вказану дію було вчинено під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, який в цій частині підлягає застосуванню в межах доводів скаржника на оскарження обґрунтованості відкриття провадження та його повідомлення про це.

Зокрема, у вказаному виконавчому листі №2-13618/10 дійсно визначено про строк пред»явлення його до виконання протягом 3 років, а саме з 14.02.2011 року по 14.02.2014 рік.

Між тим, як вказує відмітка на вказаному виконавчому листі, то він вже до часу відкриття провадження двічі повертався стягувачу - 23.12.2014 року та 30.12.2015 року на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно ч.3 ст..23 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документу стягувачу у зв»язку з неможливістю виконання рішення суду, строк його пред»явлення до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відтак, постанова державним виконавцем 04.10.2016 року була винесена у відповідності до вимог діючого на той час Закону, з врахуванням попереднього повернення виконавчого листа стягувачу.

Як встановлено судом, то з 05.10.2016 року вже вступив в дію Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року за №1404-VIII, що обґрунтовує необхідність розгляду скарги на подальші дії державного виконавця на відповідність його дій саме вимогам вказаного Закону.

Згідно ст..58 Конституції України визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як вбачається, зокрема, з рішення Конституційного суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 [у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)] до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Так, за змістом вимог п.7 Перехідних Положень до Закону України «Про виконавче провадження», від 02 червня 2016 року за № 1404-VIII, що набрав чинності з 05.10.2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Зокрема, за умовами ст..34 вказаного Закону визначено перелік підстав для зупинення виконавчого провадження, серед яких зазначена заявником підстава як - оскарження судового рішення,що вступило в законну силу, відсутня.

Більше того, посилання боржника на незаконність дій державного виконавця щодо не закриття виконавчого провадження у зв»язку з погашенням нею заборгованості по кредиту суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів погашення заборгованості за виданим виконавчим листом суду чи державному виконавцю надано не було.

Також, не заслуговують на уваги та не підлягають задоволенню вимоги скаржника про визнання дій неправомірними по не розгляду звернень ОСОБА_1 від 10.03.2017 року та не надання на нього відповіді з огляду на наступне.

Так, як вбачається з дослідження судом матеріалів виконавчого провадження, то на вказаний лист боржника державним виконавцем було надано відповідь із зазначеннм листом від 13.03.2017 року на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) та вказаний лист було вручено уповноваженій особі боржника, про свідчить реєстр відправленої кореспонденції та її вручення.

За умовами ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України обов»язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які ваш посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Інших належних доказів на обґрунтування своєї позиції, які б давали законне право суду для задоволення вимог скаржника за усіма вищевказаними доводами скарги та за п.п.2.1, 2.2 її вимог, в судовому засіданні доведено не було та судом таких протиправних дій чи бездіяльності як державного виконавця Бойко М.Д. та начальника відділу ДВС не встановлено.

Більше того, статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувана, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму від 07.02.2014р. № 6 за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213,387 ЦПК.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця відділу ДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві Бойко М.Д. та начальника відділу вчинені відповідно до вимог чинних на час їх вчинення нормативно-правових актів, в межах наданих йому як державному виконавцю повноважень.

Враховуючи викладене, та не доведення представником заявника протиправності дій та бездіяльності державного виконавця та начальника відділу, суд дійшов висновку, що скарга в цілому є необґрунтованою і є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 57-60, 209, 210, 293, 294, 386, 387 ЦПК України, ст. 6, 12, 17, 19, 23, 47,49,50 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції 1999 року, ст..ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: начальник відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві Бойко М.Д., Державна виконавча служба України, Публічне акціонерне ториство «Комерційний банк «Надра» про визнання бездіяльності протиправною та зобов»язання вчинити дії щодо прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження №52456773, - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: