Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» про визнання умов договору несправедливими та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, який у подальшому уточнили і просили визнати умови договору-купівлі продажу майнових прав на нерухоме майно, укладеного між сторонами 4 грудня 2013 року щодо вартості (ціни) майнових прав на квартиру (558 250 грн), зокрема в перерахунку на 1 км. м (8 750 грн), яка є завищеною на 28 710 грн несправедливими, стягнути з відповідача на користь кожного їх них зайво сплачені кошти у розмірі по 9 570 грн, інфляційні втрати у розмірі по 6 832 грн 64 коп., відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі по 5 183 грн 53 коп., а також по 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позивачі посилалися на те, що ціна в укладеному з відповідачем, як учасниками державної програми по будівництву доступного житла, договорі купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 від 4 грудня 2013 року 1 км. м (8 750 грн) є завищеною на 450 грн у порівнянні із звичайною ціною, за якою реалізовувалися квартири будь-якому пересічному громадянинові, що призвело до переплати на загальну суму 28 710 грн. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача вони зазнали моральних страждань, які проявилися в перенасиченні негативними емоціями за результатами спілкування із співробітниками відповідача, витраті часу на візити до забудовника, підготовку заяв, звернень, скарг та судового позову, що порушувало звичайний спосіб їх життя і вимагало додаткових зусиль до відновлення порушених прав.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Судами встановлено, що відповідно до п. 8.4 договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 4 грудня 2013 року позивачі у присутності нотаріуса підтвердили, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних стосовно себе умовах, а також те, що вони отримали від нотаріуса всі роз'яснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають. Цей договір підписаний сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній пам'яті, зміст статей законодавства, які зазначені у договорі, їм відомий та зрозумілий. З п. 8.6 також вбачається, що позивачі заперечень та зауважень щодо кожної з умов договору не мають.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Частиною 3 цієї статті визначено умови, які вважаються несправедливими та такий перелік не є вичерпним.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки підстав вважати, що спірний договір укладено з порушенням вищезазначених вимог закону судами не встановлено.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявників є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: