УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та компенсацію середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що має значний трудовий стаж роботи на ДП «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації», позитивні показники діяльності, відсутність претензій щодо якості, ефективності праці. Згідно наказу відповідача № 189-к від 9 листопада 2015 року його було звільнено з посади начальника сектору повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки теплотехнічних величин відділу повірки метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки електрорадіотеплотехнічиих величин за п.1 ст. 40 КЗпП України. Не погоджуючись з таким наказам, позивач посилається на те, що будь-яких змін в структурі, штатному розписі підприємства не відбулося, як і скорочення посад, а звільнили його, оскільки він є пенсіонером, що є дискримінацією по віковому принципу.

Посилаючись на наведене позивач просив скасувати наказ № 189-к від 9 листопада 2015 року про його звільнення, поновити його на займаній посаді та стягнути компенсацію середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 31296,20 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 12 жовтня 1967 року ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем, а з 3 січня 2012 року працював на посаді начальника сектору повірки та метрологічної атестації ЗВТ теплотехнічних величин відділу повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки електрорадіотеплотехнічних величин.

18 серпня 2015 року на розширеному засіданні профкому первинної профспілкової організації ДП «Полтавастандартметрологія» та адміністрації підприємства було погоджено подання адміністрації підприємства щодо зменшення обсягів робіт та скорочення штату працівників підприємства, що підтверджується протоколом №14 від 18 серпня 2015 року (а.с.12).

Наказом № 292 від 28 серпня 2015 року по ДП «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» «Про зміни в структурі та штатному розписі» на підставі колективного договору ДП «Полтавастандартметрологія» на 2014-2015 роки, з метою оптимізації та підвищення ефективності управління підприємством з 2 листопада 2015 року реорганізовано сектори повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки теплотехнічних величин і електричних та магнітних величин відділу повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки електрорадіотеплотехнічних величин та залишено безпосередньо у відділі наступні посади: провідного інженера з метрології 2 одиниці, інженера з метрології 1 категорії 6 одиниць, інженера з метрології 2 категорії 6 одиниць, інженера 1 одиницю. Скорочено дві посади начальника сектору (а.с.16).

Наказом № 127к від 28 серпня 2015 року «Про скорочення посад» на підставі наказів по ДП «Полтавастандартметрологія» від 28 серпня 2015 року № 291. №292 «Про зміни в структурі та штатному розписі» серед інших скорочена посада начальника сектору повірки та метрологічної атестації ЗВТ теплотехнічних величин відділу повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки електрорадіотеплотехнічних величин в особі ОСОБА_4.

З даним наказом позивач ознайомився 28 серпня 2015 року, про що свідчить його підпис та даний факт ним не оспорювався (а.с.17- 18).

11 вересня 2015 року загальними зборами трудового колективу ДП «Полтавастандартметрологія» було затверджено рішення адміністрації щодо оптимізації структури підприємства, що підтверджується протоколом №2 від 11 вересня 2015 року (а.с. 14- 15).

Згідно протоколу № 21 розширеного засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації державного підприємства «Полтавастандартметрологія» від 9 листопада 2015 року надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_4 у зв'язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з 9 листопада 2015 року.

Наказом № 189к від 9 листопада 2015 року позивача звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. У цей же день позивач ознайомився з наказом та не заперечував даної обставини в ході розгляду справи.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач вважав своє звільнення незаконним, оскільки, на його думку, будь-яких змін в структурі, штатному розписі підприємства не відбулося, як і скорочення посад. Вказував на те, що звільнення було проведено з тих підстав, що він є пенсіонером, що є дискримінацією по віковому принципу.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частинами 2, 3 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Згідно зч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

В ході розгляду справи, судом першої інстанції було встановлено, що дійсно на підприємстві мало місце скорочення штату працівників, яке було проведено в установленому порядку, позивача було попереджено про наступне звільнення належним чином та в строки передбачені законодавством. На час звільнення позивача останній не перебував на лікарняному чи у відпустці. Відповідачем отримано згоду на звільнення позивача у профспілковому комітеті, членом якого є останній. На час звільнення позивача вакантних посад на підприємстві не було.

Про наступне скорочення посади позивача та звільнення останнього відповідачем у встановленому порядку попереджено службу зайнятості.

Крім того, штатним розписом, яке вводилося в дію з 3 листопада 2015 року на ДП «Полтавастандартметрологія», не була передбачена штатна одиниця начальника сектору, що виключало можливість залишення позивача на роботі, виходячи з положень ст. 42 КЗпП України.

Встановивши вищевказані обставини та з урахуванням наведених норм, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, у зв'язку із чим, заявлений ним позов задоволенню не підлягає.

При цьому, судами було надано належну оцінку доводам позивача щодо дискримінації при звільненні за віковим принципом та обґрунтовано не прийнято їх до уваги з тих підстав, що такий факт не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи.

Доводи позивача про порушення відповідачем вимог передбачених ст. 49-2 КЗпП України в частині невиконання обов'язку щодо його працевлаштування, вбачаються необґрунтованими, оскільки сам факт відсутності документальних даних пропозиції позивачу вакантних посад при їх відсутності, не вказує на їх не дотримання, та не порушує встановленого порядку.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі та були предметом перевірки в апеляційному порядку, зводяться до переоцінки доказів, яким надана належна оцінка.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська