Справа № 359/2561/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/941/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 31.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2000 року по 2015 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. 12 вересня 2007 року за особисті кошти, отримані від продажу належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 придбала земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0784, площею 0,0390 га, для ведення садівництва, що знаходиться в садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на цю земельну ділянку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, право особистої приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0784, площею 0,0390 га, для ведення садівництва, що знаходиться в садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що з 03 березня 2000 року до 09 лютого 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

22 серпня 2007 року позивач продала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2, продаж якої здійснений за 590850 гривень , що за курсом НБУ (5,05) станом на 22.08.2007 року становить 117000 доларів США, які подавець отримала від покупця під час підписання цього договору (а.с.11).

12 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за умовами якого позивач ОСОБА_3 купила земельну ділянку, що знаходиться в садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер :03:001:0784, площею 0,0390 га, для ведення садівництва.

Згідно умов п.2 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, продаж земельної ділянки здійснюється за 32310 гривень, які покупець повністю сплатив продавцю під час підписання цього договору.

п.13 Договору купівлі-продажу земельної ділянки передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає у покупця на підставі цього Договору, після одержання покупцем документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації у відповідності із ст.ст.125,126 Земельного кодексу України.

Державний акт на право власності на земельну ділянку позивач не отримувала, а право власності за позивачем ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку було зареєстровано 18.01.2016 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер :4754, виданого 12.09.2007, видавник: ОСОБА_5, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер :27899241 від 22.01.2016 державного реєстратора ОСОБА_6 Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №52027148 від 25.01.2016 (а.с.14).

Відповідно до відповідей ТОВ «КІНТО Лтд» ОСОБА_3 було укладено договори-купівлі продажу : №330ЛТД-Б від 02.10.2007 р. щодо придбання 13 простих іменних акцій ПАТ «ЗНКІФ «Синергія -4», №3370ЛТД-Б від 03.10.2007р. щодо придбання 2 простих іменних акцій «ЗНКІФ «Синергія-4», №4714ЛТД-Б від 15.11.2007р. щодо придбання 6 простих іменних акцій ПАТ «ЗНКІФ «Синергія-5», на підставі яких ОСОБА_3 було сплачено у касу ТОВ «КІНТО ЛТД»: 02.10.2007 150442,11грн., 03.10.2007р. 23446,62 грн., 15.11.2007р. 60300,00грн. 03.10.2007р.-28432,69грн., - що в своїй сукупності становить 262621 грн. 42 коп.

Придбання позивачем зазначених іменних сертифікатів за кошти, отримані позивачем від продажу належної їй квартири, ним не оспорюється.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що спірна земельна ділянка була придбана позивачем за кошти, отримані від продажу набутої нею до шлюбу з відповідачем квартири та право власності на неї за позивачем зареєстровано після розірвання шлюбу, а тому є особистою приватною власність позивача.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови від 21 грудня 2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Статтею 65 СК України врегульовано надання нотаріально посвідченої згоди другим з подружжя на укладення договорів, що потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації при розпорядженні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до тексту заяви від 12 вересня 2007 року, ОСОБА_2 надав згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_3 земельної ділянки, що знаходиться у садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер :03:001:0784, площею 0,0390 га, для ведення садівництва. При цьому ним підтверджено, що гроші, які витрачались на придбання земельної ділянки, є їхньою спільною сумісною власністю. Придбана земельна ділянка також буде обєктом права сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу. Також в тексті заяви зазначено, що договір купівлі продажу, укладено в інтересах сім»ї, на умовах, які попередньо обговорені і є вигідними для них та укладання цього договору відповідає спільному волевиявленню.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що всі одержані від продажу належної їй на праві власності квартири були витрачені нею на придбання спірної земельної ділянки, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, разом з тим зі згоди наданої ОСОБА_2 при укладені договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки який є чинним на даний час, сторони за їх спільною згодою набули спірну земельну ділянку в інтересах сім»ї і вона є обєктом права спільної сумісної власності.

За правилами п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: