Справа № 212/3519/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2017 року м. Кривий ОСОБА_1
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Колочко О.В.,
за участю секретаря судового засідання Деменко А.С.,
представника позивача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривий ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку,
15 червня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з січня 1999 року їй на праві приватної власності належить квартира № 40 житлового будинку № 31 по вулиці Едуарда Фукса (Тухачевського) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Відповідач, який є сином позивача, був зареєстрованій в даній квартирі. Однак, вже більше шести років він не мешкає в спірній квартирі, не оплачує комунальні послуги, і його реєстрація унеможливлює здійснення позивачем права користуватися нею, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в звязку з чим позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.
Представник третьої особи виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривий ОСОБА_1ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.
Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що квартира № 40 житлового будинку № 31 по вулиці Едуарда Фукса (Тухачевського) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.1998, зареєстрованого Криворізьким БТІ 15.01.1999 в реєстрову книгу 31П за № 248 (а.с. 8).
Як вбачається з довідки, виданої 19.05.2017 Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою та виконавчим комітетом Покровської районної ради в м. Кривому Розі, відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: квартира № 40 житлового будинку № 31 по вулиці Едуарда Фукса (Тухачевського) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області станом на 01.04.2016 (а.с. 11).
Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним мешканцями будинку № 31 по вулиці Е.Фукса (Тухачевського) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та затвердженим майстром ТОВ «Житлокомцентр», згідно якому відповідач ОСОБА_4 з 28 серпня 2011 року до 29 травня 2017 року дата складання акту, не проживає в квартирі № 40 житлового будинку № 31 по вулиці Е.Фукса (Тухачевського) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 9).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_8 кожна окремо, показали, що вони являються сусідами та друзями позивача, знали відповідача, який є сином позивача і який зареєстрований в квартирі позивача, однак з більше 6-7 років відповідач з позивачем не проживає, його особистих речей в ній не має, за цей час жодного разу не приходив до квартири.
У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні як колишнього члена сімї власника, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до відповідних органів для вирішення зазначеного питання.
Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду позову в сумі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.1), який відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 197, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривий ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 40 будинку № 31 по вулиці Едуарда Фукса в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення суду складений та підписаний 18 жовтня 2017 року.
Суддя: О. В. Колочко