УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідової О.В., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_4, треті особи: на ОСОБА_5, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум»(далі ПАТ «Банк Форум», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору у розмірі 27 554,19 доларів США та 7 708,23 грн штрафних санкцій в сумі 7 708, 23 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру під АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позов мотивовано тим, що 14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит на споживчі цілі в сумі 30 000 доларів США строком до 13 серпня 2018 року зі сплатою 14 % річних.

У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань 14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки є квартира під АДРЕСА_1.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 вересня 2009 року з ОСОБА_5 на користь банку стягнута заборгованість у розмірі 220 612, 62 грн, що еквівалентно 27 554, 19 доларів США, штрафні санкції в сумі 7 708, 23 грн, 1700,00 грн судового збору та 252,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Вказане рішення не було виконано.

За викладених обставин позивач просить в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру під АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2016 року, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 14 серпня 2008 року у розмірі 27 554,19 доларів США та 7 708,23 грн, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_6, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відстрочено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідач ОСОБА_4, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 серпня 2008 року між АКБ «Форум» (правонаступник ПАТ «Банк Форум» далі Банк) та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 30 000 доларів США строком до 13 серпня 2018 року на умовах платності та строковості.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_5 між банком та відповідачем ОСОБА_4 як іпотекодавцем 14 серпня 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 вересня 2009 року, з ОСОБА_5 на користь банку стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 220 612,62 грн, що було еквівалентно 27 554,19 доларам США, штрафні санкції в сумі 7 708,23 грн, 1700 грн судового збору та 252 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вказане рішення не виконано, заборгованість ОСОБА_5 не погашена.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (іпотекодержатель, заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець, заставодавець) забезпеченого заставою (іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими ж кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Відповідно до ст. 590 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» та ст.20 Закону України «Про заставу» передбачають, що у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави).

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу.

Встановивши факт невиконання боржником кредитних зобов'язань, наявність заборгованості по кредитному договору та наявність невиконаного судового рішення про стягнення цієї заборгованості, суд першої інстанції, з висновками якого обґрунтовано погодився апеляційний суд, з урахуванням умов укладених договорів, а також диспозицій вказаних вище статей Закону, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у банку права задовольнити свої вимоги за рахунок іпотеки шляхом її продажу.

Висновок суду про задоволення позову шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, узгоджується із нормами Закону України «Про іпотеку» та п. 42 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

При цьому, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, з урахуванням конкретних обставин справи обґрунтовано відстрочив виконання рішення суду, що прямо передбачено Законом України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», і що відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом України в постановах від 30 вересня 2015 року у справах №6-1825цс 15 та №6-1494цс 15.

Вказані вище висновки суду не спростовані відповідачем в ході апеляційного розгляду справи та не спростовуються доводами, викладеними у касаційній скарзі.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.В. Кафідова
О.С. Ткачук