Єдиний унікальний номер 240/584/16-ц Номер провадження 22-ц/775/899/2017
Головуючий у 1 інстанції Щербак Ю.В.
Доповідач Груіцька Л.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Новікової Г.В.,Соломахи Л.І.,

секретар Яворський О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут в режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 27 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у зв'язку зі смертю сина. Позов обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем ЗАЗ-110307, д.н. НОМЕР_1 об 17 годині 25 хвилин рухався по автошляху Олександрівка - Краматорськ та скоїв наїзд на його сина ОСОБА_3, який від отриманих травм помер на місці.

Вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року ОСОБА_2 було визнано виним у скоєнні злочину за ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарення у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на три роки. Відповідач відбуває призначене покарання у місцях позбавлення волі.Посилається, що померлий ОСОБА_3 є його сином,загибель якого завдала непоправного горя йому, як батькові. Він пережив та на цей час переживає тяжкі моральні страждання через смерть сина, в той час як відповідач не виявляє каяття, намагається усіляко уникнути відповідальності. Будучи потерпілим по справі, вимушений був неодноразово приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, за участю відповідача, що завдавало додаткових страждань з огляду на те, що відповідач цинічно себе поводив. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування завданої моральної шкоди 1 000 000 грн. Під час розгляду справи позивач збільшив розмір моральної шкоди до 2 304 000 грн.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 27 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 235384 гривень, вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не повно з'ясовано обставини справи, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції :

- не узяв до уваги ті обставини, що він вимушений був спілкуватися з відповідачем на протязі часу при розгляді справи у судах та у слідстві, що викликало у нього негативні емоції і тяжкі моральні страждання;

- не узяв до уваги його додаткові моральні страждання;

- необґрунтовано не узяв до уваги його стан здоров'я, який погіршився у зв'язку зі смертю сина;

В судовому засіданні апеляційного суду у режимі відеоконференції позивач ОСОБА_1 просив його апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про повне задоволення його позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 В судовому засіданні апеляційного суду у режимі відео конференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з такого.

Відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року, близько 17 годині 25 хвилин,у темний час доби, ОСОБА_2, керуючи автомобілем ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху Олександрівка-Краматорськ в напрямку м. Краматорська зі швидкістю не менш ніж 61,3 км/год, порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України.Проявив неуважність, чим порушив п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.На 2 км + 200 м. від с.м.т. Олександрівка Олександрівського району Донецької області зазначеного автошляху, ОСОБА_2, маючи об'єктивну можливість виявити перешкоду для руху та запобігти наїзду на пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та здійснив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_3, що рухався у попутному напрямку по проїзній частині дороги та котив справа від себе велосипед «Phoenix TK 610.3.0(S17)».

Внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_3, отримав тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент завдання та знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті, а саме саме: садно правої поперекової області, тринадцять саден задньої поверхні правого стегна в середньої треті, садно задньо-зовнішньої поверхні правого стегна в нижній третині, чотири садна задньої зовнішньої поверхні правої гомілки в верхній третині, два садна нижньої треті правої гомілки по задньо-зовнішній поверхні, шість саден задньої поверхні лівого стегна в середній третині , двадцять п'ять саден задньо-внутрішньої поверхні лівого стегна в нижній треті та лівої гомілки в верхній треті, чотири садна задньої поверхні лівого гомілковостопного суглоба; закритої черепно-мозкової травми: крововилив в м'які тканини голови в правій потиличній області, переломи кісток склепіння та основи черепа, крововилив під м'які мозкові оболонки головного мозку, розтрощення правої півкулі мозочка; тупа травма грудної клітини - переломи третього, четвертого ребер справа, перелом правої ключиці, перелом правої лопатки, крововилив в тканини правої легені. Від отриманих травм ОСОБА_3 помер на місці ДТП , біологічна смерть констатована о 17 годині 40 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_1 року .

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року залишено без змін вирок Олександрівського районного суду Донецької області в частині встановлення обставин скоєного правопорушення та кваліфікації його дій і призначено більш суворе покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки. По даному кримінальному провадженню позивач, який є рідним батьком ОСОБА_3 , визнаний потерпілим.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач є батьком померлого ОСОБА_3 Причиною смерті останнього є тілесні ушкодження які він отримав, при ДТП, яке сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 рокуз вини відповідача ОСОБА_2

Моральна шкода, яка вчинена йому смертю сина підлягає стягненню з відповідача. Розглядаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з принципів розумності та справедливості, врахував фактичні обставини справи, глибину, характер і тривалість страждань, ступінь вини відповідача.

Такі висновки суду є правильними.

За змістом ст.1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути компенсована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода,завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно зі стст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи.

Отже, право членам сім'ї померлого на компенсацію моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, виникає з настанням юридичного факту смерті, а тому правовідносини щодо компенсації моральної шкоди членам сім'ї померлого виникають лише після його смерті та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Апеляційним судом встановлено, що позивач є батьком померлого ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у результаті ДТП отримав ушкодження та помер син позивача ОСОБА_3

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року залишено без змін вирок Олександрівського районного суду Донецької області у відношенні відповідача ОСОБА_2 в частині встановлення обставин скоєного правопорушення та кваліфікації його дій, відповідно до якого винним у скоєнні злочину визнано ОСОБА_2. і призначено більш суворе покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки.

З цих підстав, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію моральної шкоди від відповідача, у зв'язку зі смерю його сина.

Відповідно до ст.23 ЦК особа має право на компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази,що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача,розмір завданої шкоди,а також докази того,що відповідач є завдавачем шкоди або особою,яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовуючи моральну шкоду вказував на те, що померлий ОСОБА_3 є його сином, загибель якого завдала непоправного горя йому, як батькові. Він пережив та на цей час переживає тяжкі моральні страждання через смерть сина, в той час як відповідач не виявляє каяття, намагається усіляко уникнути відповідальності. Позивач, будучи потерпілим по справі, вимушений був неодноразово приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, за участю відповідача, що завдавало додаткових страждань з огляду на те, що відповідач цинічно себе поводив. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування завданої моральної шкоди 2 304 000 грн.

Вирішуючи питання про суму моральної шкоди, суд першої інстанції керувався тим, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку зі смертю сина та розраховуючи розмір моральної шкоди виходив з принципів розумності та справедливості. Суд врахував фактичні обставини справи, глибину, характер і тривалість страждань, ступінь вини відповідача.

Такі висновки суду є законними і обґрунтованими, з цих підстав апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта у частині незгоди з рішенням суду, щодо стягнення моральної шкоди у сумі яка не відповідає його вимагам, бо на думку відповідача суд першої інстанції не узяв до уваги ті обставини, що він вимушений був спілкуватися з відповідачем на протязі часу при розгляді справи у судах та у слідстві, що викликало у нього негативні емоції і тяжкі моральні страждання, не узяв до уваги його додаткові моральні страждання, оскільки у відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги частково,суд виходив із того, що моральна шкода, спричинена позивачу, виявилась у тяжких моральних стражданнях невідворотністю смерті сина, втрачених надіях та сподіваннях на майбутнє сина та позивача, як батька загиблого, які позивач переживає і на цей час, порушенні нормальних умов та ритму життя .

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача щодо суттєвого погіршення його здоров'я через загибель сина, бо надані позивачем медичні документи не мають свідчень про наявність саме таких наслідків , що могли бути пов'язані із загибеллю сина.Також суд не прийняв до уваги помилкове посилання позивача про завдання моральної шкоди його участю в якості потерпілого у кримінальному провадженню відносно відповідача, бо така шкода завдана саме загибеллю сина, а не вимушеністю приймати участь в якості учасника провадження, що є скоріше правом, а не обов'язком позивача.Такі висновки суду є правильними.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції також врахував той факт, що за полісом обов'язкового страхування, в зв'язку з настанням страхового випадку страхова компанія ПАТ НАСК « Оранта» 20 жовтня 2016 року виплатила позивачу у відшкодування моральної шкоди 14616 грн.

Стягуючи моральну шкоду, суд першої інстанції керувався тим, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку зі смертю сина та розраховуючи розмір моральної шкоди виходив з принципів розумності та справедливості. Суд врахував фактичні обставини справи, глибину, характер і тривалість страждань, ступінь вини відповідача.

Померлий ОСОБА_3 є сином позивача. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, позивач позбавлений можливості матеріальної та моральної підтримки сина у подальшому своєму житті та старості, відновити попередній стан життя позивача неможливо, тому із засад розумності та справедливості, апеляційний суд вважає що сума моральної шкоди яку стягнув суд з відповідача є обґрунтованою та справедливою.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, зводяться фактично до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.О.Груіцька

Судді: Г.В.Новікова

Л.І. Соломаха