Справа№592/4143/17
Провадження №2-о/592/153/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року м.Суми Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:

головуючого судді-Труханової Л.М.,

з участю секретаря-Сахненко О.Ю.,

розглянувши увідкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

13.04.2017 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить , з урахування уточнених вимог, встановити факт, що має юридичне значення, а саме: отримання ним поранення при виконанні обов`язку військової служби 21.08.2014 року на території Донецької області поблизу сел. Гранітне Тельманівського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що в березні 2014 року був мобілізований до лав Збройних сил України. Відповідно до Наказу командира військової частини- польова пошта НОМЕР_1 він був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях на території Донецької та Луганської областей, де виконував службові завдання з 02.08.2014 року по 21.08.2014 року

Починаючи з кінця лютого 2014 року війська Російської Федерації почали окупацію Кримського півострова, а в подальшому 21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации нових субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Після незаконної анексії Кримського півострова, в квітні 2014 року Російська Федерація почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки», однак сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою.

Як наслідок, Україною, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей.

Заявник , як старший радіо телефоніст відділення управління командира 1 реактивного артилерійського взводу 2 а реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 був залучений та брав безпосередню участь у бойових діях на території Донецької та Луганської областей , де виконував службові завдання з 02.08.2014 по 21.08.2014.

Станом на 21.08.2014 ремонтний підрозділ 1 реактивного артилерійського дивізіону в/ч пп НОМЕР_1 був дислокований поблизу с. Гранітне , Тельманевського району Донецької області.

В той же час, як повідомляє інформаційно-аналітичний центр Національної безпеки України від 21.08.2014 з боку кордону з Російською Федерацією 21.08.2014 о 11:30 год та 12:10 год був обстріляний із важкої артилерії блокпост , де несуть службу військовослужбовці Національної гвардії та добровольчих батальйонів МВС України. Блокпост розташований поблизу м. Тельманово у прибережній реакційній зоні Азовського моря за 5 км від кордону із Росією та за 100 км від активної зони боїв.

Зі статті під назвою « Під час артобстрілу блокпоста сил АТО біля кордону з Росією загину боєць» від 21.08.2014 , опублікований в Інтернет-порталі «Ракурс», стало відомо, що 21 серпня з важкої артилерії двічі був обстріляний блокпост Збройних сил України поблизу міста Тельманове на Донеччині, розташований за кілька кілометрів від кордону з Росією. Внаслідок обстрілу один український боєць загинув і ще один отримав поранення.

Інтернет джерело «Вголос» від 24.08.2014 опублікувало статтю під назвою «Російські гради» обстрілюють Тельманове Донецької області». Виходячи з її змісту , з боку Російської Федерації вівся обстріл «Градів» населеного пункту Тельманове.

Дані статті , як і ціла низка іншої інформації що міститься на сторінках інтернет-видань та в офіційних джерелах , підтверджують, що під час збройної агресії проти України, регулярним військам Російської Федерації, що знаходились в районі сел. Гранітне, Тельманівського району, Донецької області, і саме цим військам протистояли військові української армії, що відносились до складу 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини пп НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_1 проходив військову службу.

21.08.2014 року, поблизу сел. Гранітне, Тельманівського району, Донецької області, під час артилерійського обстрілу проросійськими бойовиками позицій Збройних Сил України, ОСОБА_1 потрапив під обстріл та отримав вибухову травму, а саме: вогнепальні осколкові поранення голови та правого плеча, опік полум`я ІІ-ІІІА ст. правої кисті до 1%, ЗЧМТ, струс головного мозку, після чого проходив курс лікування.

Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Своє звернення до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту поранення при виконанні обов`язку військової служби 21.08.2014 року на території Донецької області поблизу сел. Гранітне, Тельманівського району, Донецької області, Україна, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України заявник мотивує тим, що має на меті визначення свого статусу як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

У відповідності до статті 2 Конвенції «Про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях», ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.

У відповідності до статті 13 Конвенції: ця конвенція застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

Представник заявника в судове засідання не з`явився , надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності , вимоги заяви ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі.

Заінтересована особа - представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, також надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Заінтересована особа - представник Російської Федерації, в судове засідання на вказану дату та час не з`явився, хоча своєчасно і належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи .

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін з урахуванням доказів, що є у справі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Згідно фотокопії довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності , суверенітету та територіальної цілісності України , виданої військовою частиною-польова пошта НОМЕР_1 МО України від 04.02.2016 за №264, молодший сержант ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 був відряджений в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО в Донецькій та Луганській областей ( зони проведення АТО), для участі в антитерористичної операції , де виконував службові (бойові) завдання з 02.08.2014 по 21.08.2014 (а.с.27).

Згідно фотокопії довідки від 23.09.2014 , виданої командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , згідно Указу Президента України від 17.03.2014 за №303/2014, призваний Сумським об`єднаним міським військовим комісаріатом Сумської області та перебував на військовій службі за призивом під час мобілізації з 25.03.2014. Термін перебування на військовій службі- до моменту оголошення демобілізації в країні. Відповідно до наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 29.07.2014 за №91 був відряджений в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО в Донецькій та Луганській областей ( зона проведення АТО), для участі в антитерористичній операції , де виконує службові (бойові) завдання.

Із фотокопії свідоцтва про хворобу №58 , виданого Військово-лакарською комісією Північного регіону від 23.01.2015 міститься інформація про те , що згідно довідки про травму ТВО командира в/ч польова пошта В 1060 №22 від 07.01.2015 , ОСОБА_2 21.08.2014 під час артилерійського обстрілу позицій поблизу сел.. Гранітне Донецької області отримав вибухову травму. Після чого перебував на обстеженні у лікуванні у період з 21.08.2014 по 23.08.2014, з23.08. 2014 по 12.09.2014 , з 10.11.2014 по 31.12.2014 , з 08.01.2015 по дату видачі свідоцтва (а.с.95-97).

ОСОБА_1 має право на пільги , встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій , що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_2 , що видане Управління особового складу штабу Командування сухопутних військ 27.03.2015 (а.с.99).

Із фотокопії військового квиткаУН№ НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_1 16.05.1994 Ковпаківським районним військовим комісаріатом Сумської області , на сторінці №9 мається відмітка про отримання 21.08.2014 вибухової травми (а.с.100-110).

Відповідно до положень ст.. 3 Конституції України , людина, її житті і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч.2 ст.. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення , зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи викладене , в судовому засіданні встановлені беззаперечні факти, що підтверджують юридичний факт поранення ОСОБА_1 при виконанні обов`язку військової служби 21.08.2014 на території Донецької області , Тельманівського району , поблизу сел.. Гранітне, у зв`язку з чим вимоги заявника в цій частині підлягають задоволенню.

В той час , суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви в частині встановлення юридичного факту збройної агресії Російської Федерації проти України з наступних підстав.

У Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України; забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом (частини перша, друга, третя статті 17).
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.
Президент України як глава держави, гарант державного суверенітету, територіальної цілісності України за своїм конституційно-правовим статусом забезпечує державну незалежність, національну безпеку держави; є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; очолює Раду національної безпеки і оборони України (пункти 1, 17, 18 частини першої статті 106 Конституції України).
Відповідно до пунктів 19 та 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Наведені вище положення Конституції України знайшли свій розвиток у нормах Закону України "Про оборону України" та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
У статті 1 Закону України "Про оборону України" наведено визначення збройної агресії - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про оборону України" у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
З урахуванням наведених норм слід дійти висновку, що встановлення такого факту має безпосередній зв`язок та випливає із компетенції конституційних, політичних органів (суб`єктів) - Верховної Ради України, Президента України, які наділені дискреційними повноваженнями у відповідних сферах.
Підтвердженням такої позиції є прийняття парламентом та Президентом України низки актів, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
Так, за приписами статті 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", прийнятого Верховною Радою України 15 квітня 2014 року, цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
У подальшому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року N 129-VIII затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).
Також Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року N 337-VIII схвалила текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви), та наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які, в тому числі, посилається і заявник в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом.
Крім того, Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року N 555 вів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року "Про нову редакцію Воєнної доктрини України" та затвердив Воєнну доктрину України, у пунктах 3, 9, 11, 16, 17, 28 - 30, 36, 42, 49, 65 якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
За приписами частин другої, третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. За змістом правової позиції, викладеної у Рішенні Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року N 8-рп/2002, це означає, що до юрисдикції Конституційного Суду України та судів загальної юрисдикції належить, відповідно до їх повноважень вирішення питань, які мають правовий (а не політичний) характер.
За приписами ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Згідно до положень ст. 281 ЦК України право на життя є невід`ємним особистим немайновим правом фізичної особи, що забезпечує її природне існування.
Зважаючи на зазначені положення чинного законодавства України - право на життя, безпеку та захист такого права, а також обов`язок держави захищати права громадян є, на думку суду, абсолютним як правом так і обов`язком та не може залежати від встановлення юридичного факту, підтвердження його наявності або відсутності.
З урахуванням викладеного вище наявність або відсутність факту збройної агресії Російської Федерації проти України жодним чином не породжує та і не може породити юридичні наслідки для заявника, зокрема спричинити виникнення, зміну або припинення його особистих чи майнових прав.
Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на положення чинного процесуального законодавства України, зокрема, положень ст. 256 ЦПК України, обставини, які свідчать про факт збройної агресії Росії проти України є загальновідомим фактом, що його закріплено державою на законодавчому рівні, суд вважає за можливе залишити заяву ОСОБА_1 в частині визнання збройної агресії Російської Федерації проти України без задоволення.
Керуючись ст. ст. 10,11,60,209,212, 214-215,218,256-259 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково..

Встановити юридичний факт поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконання обов`язків військової служби 21 серпня 2014 року на території Донецької області поблизу сел. Гранітне, Тельманівського району, Україна.

В іншій частині заяви відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Повний текст рішення суду складений 13.06.2017 року.

Суддя Л.М. Труханова