Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу ЧаладзеГія Отаровича про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документа та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з вищезазначеним позовом, у якому просило визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. у вчиненні нотаріальної дії з підстав неоднозначного розуміння рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2012 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. видати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу, посвідчений 02 вересня 2005 року за реєстровим № 1591 приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 29 травня 2012 року.

За вказаним вище судовим рішенням банку надано право продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,10 кв. м для задоволення вимог за кредитним договором від 02 вересня 2005 року.

Банк є іпотекодержателем зазначеного предмета іпотеки, власником квартири є ОСОБА_4

Для продажу квартири банку необхідний правовстановлюючий документ, яким є договір купівлі-продажу, посвідчений 02 вересня 2005 року за реєстровим № 1591 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чаладзе Г.О. Даний документ у нього відсутній.

Оскільки без наявності правовстановлюючого документу неможливо укласти договір купівлі-продажу, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до відповідача з заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу від 02 вересня 2005 року за реєстровим № 1591, однак приватний нотаріус відмовив у його видачі, пославшись на те, що дублікати нотаріально посвідчених документів видаються за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв'язку з його недоведеністю.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2012 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 вересня 2005 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, у розмірі 51 936,96 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,10 кв.м, що належить на праві власності останньому, шляхом надання ПАТ КБ «Приватбанк» права на продаж упорядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною 151 500 грн, із укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення такого продажу.

Тобто, вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» надано право продажу вказаної квартири для задоволення вимог за кредитним договором від 02 вересня 2005 року і ПАТ КБ «Приватбанк» є іпотекодержателем зазначеного предмету іпотеки.

Рішення суду набрало законної сили 29 травня 2012 року.

17 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк»звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу від 02 вересня 2005 року за реєстровим № 1591, а також технічну документацію квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, пославшись на необхідність указаного документу для вчинення правочину з реалізації банком предмета іпотеки згідно з рішенням суду та укладеного іпотечного договору між ОСОБА_4 і ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02 вересня 2005 року за реєстровим номером №1593.

Листом від 19 грудня 2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. відмовив у видачі дублікату правовстановлюючого документу з огляду на те, що дублікат такого документу видається лише стороні правочину, пославшись на положення ч. 5 ст. 8, ст. 53 Закону України «Про нотаріат».

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що питання щодо видачі нотаріусами дублікатів документів, посвідчених або виданих нотаріусом, визначено Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якими не передбачена видача дублікату правовстановлюючого документу особам, які не приймали участь у нотаріальній дії, та з підстав, які не передбачені законом.

Із висновками судів повністю погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що банківська установа звернулася до нотаріуса з заявою про отримання дублікату договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з метою продажу вказаної квартири як предмета іпотеки на підставі судового рішення, оскільки для продажу предмета іпотеки йому необхідно правовстановлюючий документ на нього, яким є зазначений договір. Проте банку відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії з посиланням, зокрема, на те, що він не є стороною договору, тому не має права на отримання його примірника.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Судами встановлено, що позичальник свої зобов'язання за кредитним та іпотечним договорами належним чином не виконав.

Проте на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суди на зазначені вище положення закону уваги не звернули, не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають із кредитного договору та договору іпотеки, не врахували, що у випадку порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань за кредитним договором або договором іпотеки іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», який є спеціальним у спірних правовідносинах та дійшли передчасного висновку про те, що банк не є особою, яка має право на отримання дублікату правовстановлюючого документа у нотаріуса, застосувавши Закон України «Про нотаріат».

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик