АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/2230/17 Головуючий 1- ї інст.- Бондарєва І.В.
Справа № 645/3696/16-ц Доповідач - Карімова Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцина В.Б.,

за участю секретаря Колесник О.Е.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 представника - ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розподіл спільного сумісного майна, стягнення грошової компенсації, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою власністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про розподіл спільного сумісного майна, стягнення грошової компенсації, в якому просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1

В обгрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона перебувала із ОСОБА_5 у шлюбі з 14.11.2009 року, який розірвано за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2016 року. Під час шлюбу ними було придбано вищевказану квартиру, в якій відповідач залишився проживати й після припинення шлюбних відносин.

Зазначає, що між ними відсутня згода щодо поділу спільної квартири, яка не може бути поділена в натурі, оскільки є однокімнатною.

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання вищевказаної квартири особистою власністю, вказуючи, що він зареєстрований та мешкає в цій квартирі, несе всі витрати по її утриманню. ОСОБА_6 в квартирі не зареєстрована, не мешкає, обов'язку по її утриманню не несе.

Вважав, що спірна квартира не є об'єктом спільної сумісної власності та не підлягає поділу, так як він придбав її за кошти, що належали йому особисто, з продажу майна, що знаходилось у його власності до шлюбу, а саме: квартири АДРЕСА_1, та квартири АДРЕСА_4

20.08.2009 року вказані дві квартири перейшли у власність його матері, ОСОБА_7, на підставі договорів дарування.

12.12.2014 року його мати, ОСОБА_7, продала квартиру АДРЕСА_4 за 913379,00 грн. та за отримані кошти купила окремі квартири: собі квартиру в новобудові за адресою: АДРЕСА_5 за 459 297,62 грн. у 16.12.2014 році та йому (ОСОБА_5.) спірну квартиру вартістю 326 439,00 грн. у 15.01.2015 році.

Враховуючи, що кошти на придбання спірної квартири були отримані від продажу квартири, яка початково належала йому на праві приватної власності та не була придбана в період шлюбу, крім того, обидва договори були укладені впродовж місяця, просив суд визнати спірну квартиру його особистою власністю.

Сторони взаємних вимог не визнали.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 03 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розподіл спільного сумісного майна, стягнення грошової компенсації, та зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою власністю відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_5 в особі його представника ОСОБА_4 в частині відмови у визнанні права особистої власності на квартиру АДРЕСА_2за ОСОБА_5

В апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_2особистою приватною власністю ОСОБА_5

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що кошти на покупку спірної квартири були надані його матір'ю ОСОБА_7, яка отримала їх від продажу квартири АДРЕСА_4 тобто за кошти, які не є спільною сумісною власністю подружжя.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що сам факт придбання спірного майна під час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вважає, що судом першої інстанції не правильно оцінені докази у справі, а саме довідку про доходи, наданої представником ОСОБА_6, яка не доводить факт вкладення грошей в покупку квартири та доводить лише те, що вказаний дохід був отриманий, а не те, що він був витрачений на придбання спірної квартири.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що останнім не було доведено факт придбання спірної квартири за особисті кошти, отримані в дар від своєї матері ОСОБА_7

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 14.11.2009 року, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2016 року.

Під час шлюбу сторонами було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_6, яка складається з однієї кімнати житловою площею 16,7 кв.м., загальною площею 32,4 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. за реєстровим №23.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно довідки авіаційної компанії «Роза вітрів» від 07.10.2016 року №16/10-1695 заробіток ОСОБА_9 з січня 2010 року по грудень 2014 року складав - 253 373,23 грн.

З копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15 січня 2015 року вбачається, що квартира АДРЕСА_3 була придбана ОСОБА_5 за 326 439 грн.

Відповідно до п. 8 вищевказаного договору, придбання спірної квартири за цим договором вчиняється за письмовою заявою дружини покупця, ОСОБА_6, яка проживає: АДРЕСА_7, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. 15.01.2014 року за реєстровим №22, що призначена для зберігання у справах приватного нотаріуса (а.с. 34 зв.).

Згідно копії заяви ОСОБА_6 на ім'я приватного нотаріуса ХМНО Петриченко О.О., ОСОБА_6 надає згоду своєму чоловікові ОСОБА_5, що проживає: АДРЕСА_4, на купівлю за ціну та на його розсуд квартири АДРЕСА_2

Крим того, вона підтвердила, що договір купівлі-продажу вчиняється в інтересах сім»ї і відповідає їх спільному волевиявленню (а.с. 36).

Вказані документи не оскаржені та не спростовані ОСОБА_5

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на те, що кошти на купівлю спірної квартири були надані його матір'ю ОСОБА_7, яка отримала їх від продажу квартири АДРЕСА_4, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Сам факт укладення договору купівлі-продажу від 12 грудня 2014 року квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_7 та була продана останньою за 913 397 грн., не є доказом того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_5 за особисті кошти.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, колегія суддів не може задовольнити заяву від 27.09.2017 року ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 щодо часткового визнання останнім позовних вимог ОСОБА_6 та згоди апелянта на виплату грошової компенсації за належну ОСОБА_6 частку в спірній квартирі, та у звязку із чим часткової відмови від апеляційної скарги з обов'язковим зазначенням в рішенні суду апеляційної інстанції про припинення права спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Вказані в заяві представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 обставини містять вимоги, які не зазначені в апеляційній скарзі як підстава для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, вимоги про припинення права спільної сумісної власності на спірне майно не заявлялися сторонами до суду першої інстанції та останнім не вирішувалися.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам у справі, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

В іншій частині рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 03 лютого 2017 року не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 03 лютого 2017 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: