09.10.2017 Єдиний унікальний № 371/590/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/ 415 /17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Федорчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3, про визнання права власності на жилий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 05 січня 2015 року помер ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є, зокрема житловий будинок під номером 35, розташований в селі Зеленьки Миронівського району Київської області по вулиці Новосілка.

Позивач, будучи єдиним спадкоємцем померлого за заповітом, спадщину прийняв, проте оформити спадкові права на житловий будинок не має змоги, оскільки померлий не мав правовстановлюючого документу на нього. Просив визнати за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на житловий будинок під номером 35 по вулиці Новосілка села Зеленьки Миронівського району Київської області.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві сільський голова ОСОБА_6 просив слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказав, що позовні вимоги визнає.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, оскільки згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області №779 від 31 серпня 2017 року, помер 07 січня 2012 року.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 05 січня 2015 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 327702, виданим 06 січня 2015 року виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 2 /а.с.10/.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України).

До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 12 січня 2012 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі під номером 96, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 /а.с.70/.

Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом померлого 05 січня 2015 року ОСОБА_5, тому у випадку прийняття спадщини він має право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавцю за його життя, згідно заповіту.

Згідно Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 39365898 від 15 січня 2015 року, який приєднано до матеріалів спадкової справи, даний заповіт є чинним.

15 січня 2015 року, тобто у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5, позивач звернувся до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину йому було відмовлено у звязку із відсутністю документів, які підтверджують право власності на спадковий будинок, що підтверджується матеріалами спадкової справи №10/2015.

Спадковим майном є житловий будинок під номером 35 по вулиці Новосілка села Зеленьки Миронівського району Київської області.

Житловий будинок був побудований у 1957 році, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 31 січня 2017 року ФОП ОСОБА_8, у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції /а.с. 18-22/.

Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав.

Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних.

При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Згідно зі ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно.

Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки.

Статтею 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Судом встановлено, що будинок під номером 35 по вулиці Новосілка села Зеленьки Миронівського району Київської області був побудований на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка перебувала у користуванні спадкодавця ОСОБА_5 до дня його смерті 05 січня 2015 року, що підтверджується довідкою, виданою ОСОБА_2 сільською радою Миронівського району Київської області від 04 квітня 2017 року №304/165 /а.с.27/.

Із довідки ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області від 03 квітня 2017 року №306 вбачається, що згідно погосподарських книг виконкому сільської ради ОСОБА_9 була головою домогосподарства з 1987 року до дня смерті 08 січня 2009 року, а з 2011 року головою домогосподарства був ОСОБА_5 до дня смерті 05 січня 2015 року /а.с.28/.

Запис ОСОБА_5 в книгах погосподарського обліку ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області як голови двору підтверджує факт належності житлового будинку під номером 35 по вулиці Новосілка села Зеленьки Миронівського району Київської області саме йому. Даним будинком померлий ОСОБА_5 володів та користувалася на праві власності. Після його смерті в порядку спадкування за заповітом право власності на будинок набув позивач ОСОБА_1.

Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку під номером 35 по вулиці Новосілка села Зеленьки Миронівського району Київської області не здійснена на час звернення позивача за оформленням спадкових прав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права.

За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними.

Оскільки позивач, будучи спадкоємцем померлого ОСОБА_5 за заповітом, має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю документа, що підтверджує його право власності на житловий будинок під номером 35 по вулиці Новосілка села Зеленьки Миронівського району Київської області, порушене право підлягає захисту, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги представника позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1222, 1223, 1233, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57 - 60, 64, 179, 197, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Новосілка, 35, в порядку спадкування за заповітом після померлого 05 січня 2015 року ОСОБА_5.

3.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_10

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук