Справа № 144/1688/16-ц
Провадження № 2/144/208/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді Задорожної Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Кошмелюк А.С.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача Соболівської сільської ради Теплицького району ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теплик справу за позовом ОСОБА_1 до Соболівської сільської ради Теплицького району, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання недійсним рішення сільської ради та договору дарування,

встановив:

В грудні 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Соболівської сільської ради Теплицького району, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлових будинків, які розташовані в с.Соболівка Теплицького району Вінницької області по вул.Леніна(нині вул.Центральна) №50 та №52 між ОСОБА_1 та ОСОБА_8; скасування рішення №25 2 сесії 7 скликання Соболівської сільської ради Теплицького району від 20 листопада 2015 року про надання дозволу на замовлення технічної документації щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) ОСОБА_7; скасування рішення №124 6 сесії 7 скликання Соболівської сільської ради Теплицького району про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для передачі у власність ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; та про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,1119га, що знаходиться в с.Соболівка Теплицького району по вул.Леніна(нині Центральна) №52, укладеного 09 квітня 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідно заповіту, посвідченого 21 грудня 2011 року секретарем Соболівської сільської ради Теплицького району, ОСОБА_9 заповіла все належне їй майно ОСОБА_1. Вказує, що ОСОБА_9 володіла житловими будинками №50 та №52 по вул.Леніна в с.Соболівка Теплицького району до дня смерті, однак оформити право власності на них не змогла. Право на житловий будинок №52 по вул.Леніна в с.Соболівка ОСОБА_9 перейшло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_917 березня 2008 року, про що ОСОБА_6 залишила розписку про отримання коштів за житловий будинок, однак даний договір не був нотаріально посвідчений в звязку з смертю однієї із сторін. Вважає, що вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку має бути визнаний судом дійсним, оскільки він укладений в письмовій формі, сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору. Оформляючи документи після померлої ОСОБА_9, йому стало відомо, що на земельну ділянку по вул.Леніна,52 в с.Соболівка Теплицького району оформлено право власності за відповідачем ОСОБА_5 відповідно до укладеного договору дарування між відповідачами у справі ОСОБА_7 та ОСОБА_5. Вважає, що Соболівська сільська рада протиправно передала земельну ділянку по вул.Леніна,52 в с.Соболівка у власність ОСОБА_7, оскільки останній фактично ніколи не проживав в цьому будинку, не мав жодних майнових прав на вказаний житловий будинок, а отже, не мав прав на отримання земельної ділянки під цим будинком у власність. Вважає, що суд повинен скасувати незаконні рішення сільської ради щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_7, що тягне за собою визнання недійсним укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 договору дарування земельної ділянки.

03 лютого 2017 року представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 22 грудня 2016 року, подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказала, що через технічну помилку в прохальній частині позовної заяви невірно викладено позовну вимогу в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, просить вважати таку позовну вимогу у наступній редакції: визнати дійсним укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться в с.Соболівка по вул.Леніна(нині вул.Центральна), 52, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги. Пояснив, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_9. Як спадкоємець він оформив після її смерті будинок, який розташований по вул.Леніна,50(нині вул.Центральна) в с.Соболівка. Також, ОСОБА_9 користувалась земельною ділянкою по вул..Леніна,52, обробляла її, але документів на цю земельну ділянку вона не оформила. Йому відомо, що раніше в будинку №52 проживав ОСОБА_10, який придбав його у ОСОБА_11, але документів на підтвердження цього немає. ОСОБА_10 залишив заповіт на імя ОСОБА_12, але ОСОБА_12 відмовився від цієї спадщини на користь ОСОБА_9. Відповідач ОСОБА_6, яка є матірю ОСОБА_12 і сестрою ОСОБА_10, не оформляючи спадщини після смерті брата, уклала угоду з ОСОБА_9 про відчуження цього будинку, але між ними була домовленість, що після оформлення спадщини вони укладуть договір в нотаріальній конторі. ОСОБА_6 написала розписку про те, що 17 березня 2008 року отримала кошти за будинок брата. Вже після смерті ОСОБА_9 один юрист роздрукував текст договору купівлі-продажу і він особисто вніс до нього рукописний текст та розписався за ОСОБА_9, щоб таким чином зафіксувати ті домовленості, які існували між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 щодо будинку, для суду. Вважає, що ОСОБА_7 не мав права на земельну ділянку, так як вона була відчужена давно іншим особам. В 2015 році він звертався до Соболівської сільської ради з заявою про приватизацію земельної ділянки по вул.Леніна,52 в с.Соболівка, на що йому було відмовлено з посиланням на те, що головою домогосподарства є

- 2 -

ОСОБА_7, але відмови сільської ради він не оскаржував.

Представник відповідача Соболівської сільської ради Теплицького району ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 12 травня 2017 року, заперечує проти позову, посилаючись на подані письмові заперечення. Пояснила, що справді ОСОБА_9 користувалась земельною ділянкою по вул.Леніна,52, але на умовах оренди, при цьому договір оренди в установленому порядку не був укладений. ОСОБА_7 з дитинства і до сьогоднішнього дня зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, тому підстав відмовити йому у наданні земельної ділянки за цією адресою у Соболівської сільської ради не було.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала, посилаючись на підстави, які викладені в письмових запереченнях проти позову.

Відповідач ОСОБА_6 позов визнала. Пояснила, що в 2008 році захворів її син ОСОБА_12, потрібні були кошти і вона змушена була продати хату брата ОСОБА_10, який купив її в 1996 році у ОСОБА_11, ОСОБА_9. При цьому вона передала ОСОБА_9 заповіт брата, який заповів своє майно її синові, а та передала їй гроші. Ніхто не підказав, що потрібно було оформити договір нотаріально, а ОСОБА_9 про це теж не говорила.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлявся в установленому порядку, заперечень проти позову не подав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив, від відповідача не надходила заява про розгляд справи у його відсутність. Судова повістка надсилалась поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою місця проживання відповідача ОСОБА_7, зареєстрованого у встановленому порядку, поштове відправлення повернули до суду з відміткою про те, що за зазначеною адресою він не проживає, на підставі ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручено відповідачеві належним чином.

Свідок ОСОБА_13 у своїх показаннях пояснила суду, що з вересня 2004 року вона працює секретарем Соболівської сільської ради. Памятає, що посвідчувала підпис ОСОБА_6 на розписці, але обставин цього не памятає, мова йшла про передачу грошей. Також, пояснила, що ОСОБА_10 проживав ІНФОРМАЦІЯ_2, він склав за життя заповіт на все майно на ОСОБА_12.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, дослідивши надані документи і матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку по вул.Леніна,52 в с.Соболівка Теплицького району між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин(березень 2008 року), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Оскільки, договір купівлі-продажу житлового будинку в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Крім того, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у справі не встановлено, відповідач ОСОБА_6 пояснила, що після отримання грошей питання про нотаріальне оформлення договору не виникало.

Також, необхідно зауважити, що у відповідача ОСОБА_6 станом на березень 2008 року був відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок по вул.Леніна,52 в с.Соболівка, тому підстав розпоряджатись вказаним майном у неї не було.

Тому не є належним доказом розписка відповідача ОСОБА_6 про отримання нею 17 березня 2008 року від ОСОБА_9 грошей в сумі 1 430 грн.(а.с.10). А поданий позивачем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу житлового будинку від 17 березня 2008 року(а.с.78-79) не може бути взятим до уваги, оскільки, як пояснив сам позивач, текст договору був роздрукований та заповнений ним особисто з проставлянням підпису за ОСОБА_9 вже після її смерті, на підтвердження домовленостей, які існували між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, для суду(слова позивача).

З огляду на викладене, договір купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 не може бути визнаний судом дійсним.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-49цс13, прийнятій у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Щодо вимог позивача про скасування рішення №25 2 сесії 7 скликання Соболівської сільської ради Теплицького району від 20 листопада 2015 року про

- 3 -

надання дозволу на замовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) ОСОБА_7 та скасування рішення №124 6 сесії 7 скликання Соболівської сільської ради Теплицького району про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для передачі у власність ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, суд враховує таке.

Відповідно записів в погосподарській книзі Соболівської сільської ради за 1991-1995 роки, особовий рахунок №517, в одному господарстві по вул.Леніна №56(№52) були зареєстровані: ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3(голова двору), ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4(син), ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5(невістка), ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_6(внучка), ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7(внук)(а.с.44-46).

21 квітня 2015 року ОСОБА_7 звернувся до Соболівської сільської ради з заявою про надання дозволу на замовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по вул..Леніна,52 в с.Соболівка орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства для подальшої безоплатної передачі у приватну власність.

Соболівська сільська рада Теплицького району задовольнила заяву ОСОБА_7, спочатку надала дозвіл на замовлення технічної документації, а пізніше затвердила технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для передачі у власність ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд(а.с.13.14).

Статтею 33 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до вимог ст.40 Земельного Кодексу України за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених Земельним Кодексом України.

Згідно ст.118 Земельного Кодексу України передбачена безоплатна приватизація земельних ділянок громадянами, що перебувають у їх користуванні. Громадяни подають клопотання до відповідної Ради за місцем знаходження земельної ділянки, яку орган місцевого самоврядування розглядає в місячний термін та надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надає мотивовану відмову у його наданні. Виключною підставою для відмови в наданні дозволу, в погодженні проекту та в його затвердженні може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів , генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних, використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1, вимагаючи скасування рішень Соболівської сільської ради, посилається на ч.1 ст.21 ЦК України, відповідно якої суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Однак, позивачем не доведено які порушення законодавства були допущені Соболівською сільською радою при прийнятті цих рішень, в чому вказані акти не відповідають закону чи суперечать актам цивільного законодавства, а також які його цивільні права чи інтереси були порушені внаслідок їх прийняття, тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Також, позивачем не доведено вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,1119га, яка розташована по вул.Леніна,52(нині вул.Центральна) в с.Соболівка Теплицького району, укладений 09 квітня 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

Частиною першою статті 215 ЦК України, на яку посилається позивач, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено яких вимог, з встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, не було дотримано відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а також яка заінтересованість позивача в оспорюваному договорі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,15,60,88,209,213,215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Соболівської сільської ради Теплицького району, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання недійсним рішення сільської ради та договору дарування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 червня 2017 року.

СУДДЯ