Ухвала

іменем україни

13вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Березанської районної державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження районної державної адміністрації, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколавської обласної державної адміністрації звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням Березанської райдержадміністрації Миколаївської області № 251 від 2 жовтня 2015 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1 га на території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області для індивідуального дачного будівництва. Вказував, що спірне розпорядження суперечить вимогам водного та земельного законодавства, оскільки земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги, в межах якої земля може надаватись виключно у користування та для спеціально визначених цілей. Розпоряджатися вказаною земельною ділянкою має право Миколаївська обласна державна адміністрація, оскільки згідно з проектом планування та забудови Березанського району Миколаївської області індивідуальне будівництво на цій земельній ділянці заборонено, а, отже, Березанська районна державна адміністрація Миколаївської області не мала права надавати ділянку для індивідуального дачного будівництва. Крім того, проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки не був узгоджений у встановленому законом порядку, що суперечить чинному законодавству. В подальшому вищезазначена земельна ділянка була продана ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 18 грудня 2015 року.

Ураховуючи викладене, позивач просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області № 251 від 2 жовтня 2015 року, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку від 10 листопада 2015 року на ім'я ОСОБА_4 та витребувати земельну ділянку у ОСОБА_5

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року позов прокурора задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської районної державної адміністрації № 251 від 2 жовтня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для ведення індивідуального дачного будівництва». Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності, видане 10 листопада 2015 року реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції на ім'я ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки скасовано. Витребувано у ОСОБА_5 у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Рішення районного суду в частині стягнення судового збору змінено. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення районного суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи вимоги заступника прокурора Миколаївської області в частині витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_5 й залишаючи без змін рішення районного суду в частині визнання недійсними розпорядження районної адміністрації й виданого на його підставі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 387, 388 ЦК України, дійшов до правильного висновку про те, що відповідно до ст. ст. 61, 84,155 ЗК України, ст. 89 ВК України спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду і не може передаватися у приватну власність.

При цьому правильно зазначив, що земельна ділянка вибула з володіння Миколаївської обласної державної адміністрації не з її волі, а ОСОБА_5 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_4, який не мав права відчужувати вказану ділянку.

Також апеляційний суд вірно зазначив, що розпорядником спірної земельної ділянки є Миколаївська обласна державна адміністрація, оскільки ця земельна ділянка розташована у межах прибережної захисної смуги Чорного моря й не могла бути передана для індивідуального дачного будівництва Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області, повноваження якої на цю земельну ділянку не розповсюджуються.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

С.П. Штелик