АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1811/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 641/9347/16ц ОСОБА_1
Категорія: стягнення заборгованості Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Бровченка І.О., Малінської С.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ПАТ «Банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, та просив стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 18-06П-200 від 13.09.2007 року в сумі 659231, 84 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9888, 48 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 13.09.2007 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір № 18-06П-200 про іпотечний кредит в іноземній валюті з додатковими угодами до нього, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 140000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,5 річних та терміном повернення -12 вересня 2017 року.

До вказаного договору, за погодженням сторін, вносились зміни щодо розміру відсотків, які відповідач зобовязався сплатити за користування кредитом та щодо графіку погашення кредиту.

Свої зобовязання за вказаним договором позивач виконав в повному обсязі та належним чином, але ОСОБА_2 свої зобовязання за договором не виконує, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість .

30 травня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 12 до договору , згідно умов якої сторони засвідчили існування заборгованості за кредитним договором в сумі 102747,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.05.2014 року становило 1208889, 16 грн., а також погодили заміну валюти виконання зобовязання з доларів США на гривню України та відповідач зобовязався погасити виниклу заборгованість за кредитом. Крім того, вказаною додатковою угодою було змінено назву договору на « Договір № 18-06П- 200 про надання споживчого кредиту від 13.09.2007 року» , а також було затверджено графік погашення кредиту починаючи з травня 2014 року до 12.09.2017 року та були внесені інші зміни до умов договору.

Оскільки 30 травня 2014 року ОСОБА_2 останній раз частково здійснив погашення кредиту та відсотків, а саме ним були оплачені в повному обсязі визначені додатковою угодою № 12 від 30.05.2014 року до договору, прострочена заборгованість за кредитом, строкова заборгованість за процентами та прострочена заборгованість за процентами, при цьому строкова заборгованість за кредитом в сумі 933952, 69 грн. була погашена відповідачем частково, а саме на суму 296063, 69 грн., а отже залишок заборгованості за основним боргом кредиту починаючи з 30.05.2014 року та до теперішнього часу складає 664889,00 грн. Після 30.05.2014 року відповідач припинив виконання своїх зобов»язань за договором та жодних чергових платежів, щодо погашення кредиту та відсотків не здійснює, у звязку з чим станом на 01.11.2016 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 906753,69 грн.

Оскільки, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2014 року з відповідача на користь позивача була частково стягнута сума заборгованості за основним боргом за вищевказаним договором, а саме в розмірі 247521,85 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача виниклу заборгованість в загальному розмірі 659231,84 грн., з яких 417367,15 грн. строкова заборгованість за основним боргом ; 8447,36 грн. строкова заборгованість за процентами та 233417,33 грн. прострочена заборгованість за процентами.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ Банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Меркурій» суму заборгованості за Договором № 18-06П-200 про надання споживчого кредиту від 13.09.2007 в розмірі 659231 грн. 84 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9888 грн. 48 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду скасувати та залишити позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не враховано ч.3 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка підлягала застосуванню, в порушення п.3 ч.1 с.121 ЦПК України не додано довіреності або інший документ, який підтверджує повноваження представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію та не застосовано ст..104 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та під час ухвалення рішення за ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що , що відповідач прийнятих на себе зобовязань належним чином не виконує, тому заявлені вимоги ПАТ Банк «Меркурій» про стягнення заборгованості є доведеними і обґрунтованими.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття ст.611 ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобовязань, встановлені договором або законом, а ст.625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобовязання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст. 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, як це передбачено нормами статті 525 ЦК України

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що тягне за собою правові наслідки передбачені ст. 611 ЦК України. За змістом цієї правової норми у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, ст. 1050 ЦК України встановлені правові наслідки порушення договору позичальником. Згідно з частиною 2 вказаної статті, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (тобто, залишку боргу в цілому), та сплати процентів.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, 13.09.2007 року укладено кредитний договір № 18-06П-200 між ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_2

Крім того ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_2 уклали Додаткову угоду №12 від 30.05.2014 року згідно до умов якої було змінено назву договору на « Договір № 18-06П- 200 про надання споживчого кредиту від 13.09.2007 року», затверджено графік погашення кредиту починаючи з травня 2014 року до 12.09.2017 року, та також сторони засвідчили існування заборгованості у відповідача за кредитним договором в сумі 102747,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.05.2014 року становило 1208889,16 грн., а також вказаною додатковою угодою сторони погодили заміну валюти виконання зобовязання з доларів США на гривню України та відповідач зобовязався погасити виниклу заборгованість за кредитом.

ПАТ Банк «Меркурій» вимоги кредитного договору та додаткових угод виконав, надав ОСОБА_2 кредит, останній в свою чергу умови договору не виконав, останній раз частково здійснено погашення кредиту та відсотків 20 травня 2014 року.

Згідно наданого розрахунку, ОСОБА_2, станом на 01.11.2016 року, зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує та має заборгованість у розмірі 906753,69грн..

Враховуючи, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова було частково задоволено позовні вимоги, та стягнуто з бо зорова Р.А. заборгованість в розмірі 247521,85грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню та клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених вимог задоволенню не підлягає.

Отже,як вбачається з розрахунку заборгованості сума заборгованості , що підлягає стягненню становить 659231,84 грн., з яких 417367,15 грн. строкова заборгованість за основним боргом; 8447,36 грн. строкова заборгованість за процентами та 233417,33 грн. прострочена заборгованість за процентами.

Цей висновок відповідає правовій позиції Верховного суду України за № 6-1206цс15, згідно якої, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільніє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права стягнення процентів за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, а також на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

З огляду на порушення відповідачем прийнятих за Умовами кредитного договору зобовязань та виходячи із положень ст..526 ЦК України про загальні умови виконання зобовязання відповідно договору, вимог цього Кодексу, та переглядаючи справу в межах позовних вимог, з урахуванням розрахунку заборгованості , який було надано у суді першої інстанції, колегія суддів вважає позовні вимоги банку підставними і обґрунтованими.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що позовну заяву банку надано неналежною особою судова колегія не приймає до уваги, оскільки це спростовується наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації

Згідно ст.37 вищезазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Судова колегія приходить до висновку, що посилання представника апелянта на той факт, що представник Фонду не має права звертатися до суду від імені банку, є безпідставним, так п. 5 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. Частиною 3 цієї статті встановлено, що уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Окрім цього, ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2017 року було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення апеляційним судом судового рішення.

Тому , відповідно до ст. 88 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 10877,33грн. судових витрат на справлення судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 301,302, п.п.3 і 4 ст. 309, 312, 313, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) 10877грн 33 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Швецова Л.А.

Судді Бровченко І.О.

ОСОБА_3