Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про поділ майна подружжя, стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання в порядку поділу майна подружжя права власності на Ѕ частини банківського вкладу згідно з договором від 23 вересня 2014 року № ДФ- у межах 210 тис. грн та стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») грошових коштів у розмірі 210 тис. грн.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що 23 вересня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5 укладено договір № ДФ- про строковий банківський вклад із щомісячною виплатою відсотків, за умовами якого банк приймає від клієнта на зберігання грошові кошти у сумі 28 423 долари США з 23 вересня 2014 року по 23 грудня 2014 року з нарахуванням 11,25 % річних за вкладом. Зазначила, що грошових коштів за вкладом ОСОБА_5 не повернуто, не зважаючи на закінчення терміну дії договору № ДФ-.

Також позивач посилалася на те, що на підставі постанови правління Національного банку України від 12 лютого 2015 року № 96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 лютого 2015 року № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» та рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 червня 2015 року № 115 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» і призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», Фонд із 19 червня 2015 року розпочав виплату коштів вкладникам даного банку.

Позивач зазначила, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5, тому грошові кошти, які містяться на рахунку у ПАТ «Енергобанк», належать їй та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності та підлягають поділу в рівних частинах, однак відповідач ОСОБА_5 не визнає за нею право на Ѕ частини грошових коштів, а банк та Фонд грошові кошти їй не повернули.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року виправлено описки у рішенні.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у задоволенні вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Енергобанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення грошових коштів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року задоволено; апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року відхилено.

Скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини грошових коштів, які обліковуються на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_5 у ПАТ «Енергобанк».

Додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайко С.А. просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції у частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбних договором.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

На підставі наявних у справі доказів апеляційний суд обгрунтовано вважав доведеним факт, що грошові кошти, які обліковуються на розрахунковому рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_5, є спільним майном подружжя ОСОБА_5, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку про визнання за позивачем права власності на Ѕ частини вказаних грошових коштів у порядку поділу майна. Зокрема, під час розгляду справи відповідач ОСОБА_5 визнав, що грошові кошти, внесені ним у банк, є спільним майном подружжя.

За таких обставин безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що усупереч правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 грудня 2015 року № 6-2641цс15, апеляційним судом не було досліджено, чи були саме спільні сумісні кошти подружжя джерелом набуття прав за договором депозиту; ці доводи зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи не передбачено.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Крім того, враховуючи, що на час звернення позивача до суду з цим позовом у ПАТ «Енергобанк» введено тимчасову адміністрацію, а тому спеціальним законом встановлений інший порядок повернення коштів за договорами, строк дії яких закінчився, то апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів із банку.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що висновок суду про визнання за позивачем права власності на Ѕ частини вищевказаних грошових коштів суперечить нормам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є помилковим, спростовується змістом оскаржуваного рішення апеляційного суду, згідно з яким апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Зокрема, установивши, що станом на час звернення позивача до суду з цим позовом у ПАТ «Енергобанк» введено тимчасову адміністрацію, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що спеціальним законом - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - встановлений інший порядок повернення коштів за договорами, а не стягнення з банку.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко