АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-9274 Головуючий у 1-й інстанції: Юзькова О.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

Усика Г.І.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

Суд наклав арешт на автомобіль марки Volvo, модель S 60, 2010 року випуску, легковий седан В, номер шасі (кузова, рами) YV1FS445BB2012033, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2

Не погодившись з таким вирішенням питання, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу скасувати (а.с.74-75).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представників ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, представника ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Volvo, модель S 60, державний номер НОМЕР_1, районний суд виходив з того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд може погодись з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст.151 передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до змісту позовної заяви з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 8000 грн. щомісячно, починаючи з 20 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати на дитину за період з квітня 2014 року по 1 квітня 2017 року в сумі 203 575 грн. (а.с.25-28).

Відповідно до змісту заяви про забезпечення позову, на думку позивача загальна сума боргу відповідача складає 475575 грн.

Як убачається з наявних в матеріалах справи роздруківок з мережі Інтернет, аналогічні автомобілі коштують від 443190 грн. до 470050 грн. (а.с.65, 66).

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ураховуючи наведене, співмірність розміру позовних вимог обраному виду забезпечення позову, існування реальної загрози невиконання можливого рішення суду про задоволення позову, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що забезпечення позову про стягнення аліментів є передчасним, оскільки наразі не вирішено питання про визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року у справі №761/29113/14-ц, зокрема, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та визначено місце проживання дитини ОСОБА_7 за батьком - ОСОБА_3 (а.с.39-48).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким, зокрема, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково та визначено місце проживання дитини ОСОБА_7 з матір'ю - ОСОБА_2 (а.с.49-56).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3, скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року залишено в силі.

Під час апеляційного розгляду справи в ході судового засідання, колегією суддів задоволено клопотання представника ОСОБА_2, ОСОБА_4 про долучення до матеріалів справи постанови Верховного суду України від 12 липня 2017 року та ухвали Верховного суду України від 6 вересня 2017 року про виправлення описки в постанові від 12 липня 2017 року, відповідно до яких ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції (а.с.144-148).

Таким чином, на момент апеляційного розгляду не вирішено питання про визначення місця проживання дитини ОСОБА_7

Водночас, незважаючи на наявність на час вирішення районним судом питання забезпечення позову рішення про визначення місця проживання дитини, позовні вимоги ОСОБА_3 у даній справі стосуються попередніх періодів - до ухвалення рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, питання чинності якого наразі вирішується судом касаційної інстанції: стягнення аліментів на утримання сина з 20 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати на дитину за період з квітня 2014 року по 1 квітня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент припинення шлюбних відносин між сторонами автомобіль та документи на нього знаходились у позивача, що підтверджується Актом від 12 липня 2017 року апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначений акт (а.с.76) не містить відомостей, з якого періоду до указаної дати автомобіль НОМЕР_2, перебував у володінні позивача.

Враховуючи викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І. Усик