Ухвала

Іменем України

07 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Гончарівської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 Зазначала, що спадщину після смерті ОСОБА_5 вона прийняла, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1, виданих на ім'я спадкодавця, як на частку в спільному майні подружжя.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6, після чого відкрилася спадщина на його майно, однак їй не відомо хто її прийняв, позивачка просила визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 56,2 кв.м., житловою 37,1 кв.м. під літерою «А», стодола «Б», стайня «В», сарай «Г», огорожа № 1.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м. під літерою «А», стодола «Б», стайня «В», сарай «Г», огорожа №1.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суди правильно застосувавши положення ст. ст. 22, 28 КпШС, ст. ст. 112, 120 ЦК УРСР, ст. ст. 57, 60, 63, 70 СК України, ст. 1268ЦК України, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що спірний будинок було побудовано у період подружнього життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 спільною працею та на спільні кошти, а відтак він належав їм на праві спільної сумісної власності, їхні частки є рівними. ОСОБА_5 була власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, тому ця частина входить до складу спадщини після її смерті та була успадкована позивачем у встановленому законом порядку.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, продану представником - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Умнова