Справа №489/4814/17
Провадження №2/489/2365/17
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

25 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Румянцева Н.О., розглянувши заяву про забезпечення позову, поданою ОСОБА_1, яка є представником позивача за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

12 жовтня 2017року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу з ОСОБА_3 у розмірі 18000долларів США, що еквівалентно 144000гривен.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що вказані кошти були передані відповідачу в рахунок майбутньої купівлі будинку №22 по вулиці Кірова та земельної ділянки за цією ж адресою загальною площею 0,0422га, про що складена відповідна розписка за участю свідків.

25.10.2017року представник позивача звернулась до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0422га та житловий будинок загальною площею 52,7кв.м., які розташовані за адресою: м. Миколаїв вулиця Кірова 22.

За змістом ст.ст.151-154 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову.

За правилами ч.ч.1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом ч.1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, де повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Представником позивача у підтвердження вимог заяви представлені: витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно якого земельна ділянка площею 0,0422га. та будинок площею 52,7 кв.м. за адресою місто Миколаїв вулиця Кірова 22, належить ОСОБА_3 на праві власності, відомості щодо наявності державної реєстрації обтяжень чи іпотеки відсутні; копію свідоцтва про право на спадщину за законом. Також зазначено, що не застосування арешту може ускладнити виконання рішення в майбутньому, оскільки вказане нерухоме майно є єдиним майном відповідача.

Надаючи судове тлумачення названим нормам, Пленум Верховного Суду України в пунктах 1-4 своєї постанови за №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначив, що під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання норм чинного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, у разі необхідності, на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, що невжиття заходів забезпечення утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, може забезпечити позов, застосувавши один або декілька видів забезпечення, у тому числі і накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позову є стягнення грошових коштів з ОСОБА_3, тоді як в заяві про забезпечення позову предметом обтяження є нерухоме майно відповідача.

Заявником не вказано вартість земельної ділянки та житлового будинку, що не надає змоги визначити співмірність між заявленими позовними вимогами та майном, на яке просить накласти арешт.

Враховуючи вищевикладене, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача у подальшому звернутися до суду із заявою про забезпечення позову та наданням відповідних даних щодо вартості майна та доказів того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення.

Слід також роз'яснити, що за змістом ст. 293 ЦПК окремо від рішення суду в

апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають, про що зазначено у Постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Одночасно роз'яснюю, що відмова в задоволенні заяви, не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 151, 209-210 ЦПК України,суддя,-

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви про забезпечення позову, поданою ОСОБА_1, яка є представником позивача за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити.

Копію ухвали про відмову в забезпеченні позову направити заявнику - для відома.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва