АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Болотова Є.В.. Вербової І.М.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_2

представника ПАТ «Юніон Стандард Банк» Пінчука Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандард Банк» про стягнення коштів,-

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандард Банк»

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Справа № 752/229/17
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/9171/2017
Головуючий у суді першої інстанції: А.В. Новак
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
У грудні 2016 року ОСОБА_5 (через свого представника) звернувся до суду із позовом до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк» про стягнення коштів, мотивуючи тим, що 03.09.2015 року між та ПАТ «Юніон Стандард Банк» було укладено договір №1 про відповідальне зберігання цінностей у банку, відповідно до умов якого згідно Акту приймання - передачі цінностей, який є невід'ємною частиною цього договору, ОСОБА_5 передав, а Банк прийняв на зберігання цінності, вичерпний перелік яких наведений в акті, грошові кошти у розмірі 20000 доларів США. Зазначає, що він умови договору виконав, термін дії даного договору був 1 місяць. Його заява про розірвання договору та повернення цінностей не розглянута Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк», а тому просив суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандрард Банк» 20000 доларів США та судові витрати на правову допомогу у розмірі 3600,00 грн..

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року задоволено позов ОСОБА_5 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк» про стягнення коштів. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк» на користь ОСОБА_5 20000 доларів США та витрати на правову допомогу у розмірі 3600, 00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ «Юніон Стандард Банк» подало апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції стягнувши з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти належні позивачу не взяв до уваги ту обставину, що Фонд не є стороною у справі, він не залучався до участі у справі ні у якості відповідача, ні у якості третьої особи, а тому суд безпідставно стягнув на користь ОСОБА_5 20000 доларів США саме з Фонду. Зазначив, що у даних правовідносинах Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відповідає за зобов'язаннями ПАТ «Юніон Стандард Банк» по збереженню цінностей. Звернув увагу також на ту обставину, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням обставин справи стягнув грошові кошти у доларах США, не визначивши при цьому еквівалент в гривнях за офіційним курсом НБУ, що є порушенням норм чинного законодавства.

У судовому засіданні представник відповідача Пінчук Ю.А. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в ній, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, врахувавши при цьому умови договору №1 про відповідальне зберігання цінностей у банку від 03.09.2015 року та п. 7 ч.2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони суперечать вимогам закону, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до вимог статті 969 ЦК України банк може прийняти на зберігання документи, цінні папери, дорогоцінні метали, каміння, інші коштовності та цінності. Банк може бути уповноважений поклажодавцем на вчинення правочинівз цінними паперами, прийнятими на зберігання. Укладення договору зберіганняцінностей у банку засвідчується видачею банком поклажодавцеві іменного документа, пред'явлення якого є підставою для повернення цінностей поклажодавцеві.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 03 вересня 2015 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Юніон Стандард Банк» укладено договір №1 про відповідальне зберігання цінностей у банку, відповідно до умов якого, за Актом приймання - передачі цінностей, який є невід'ємною частиною цього Договору, ОСОБА_5 передав а Банк прийняв на зберігання цінності, а саме 20000 доларів США, вичерпний перелік яких наводиться в Акті. Вказані обставини були встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Юніон Стандард Банк» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Так, положеннями п. 1.6. Договору № 1 про відповідальне зберігання цінностей у банку від 03.09.2015 року передбачено, що зберігач повертає поклажедавцю цінності за умови надання ним документу, що посвідчує особу (паспорт).

Положеннями п.2.1.4. Договору визначено, що зберігач зобов'язаний повернути цінності поклажедавцеві за першою вимогою останнього за Актом повернення, що підписується сторонами у двох примірниках.

Позивач виконав умови договору та передав Банку грошову суму у розмірі 20000 доларів США відповідно до акту приймання - передачі цінностей.

У позові ОСОБА_5 зазначає, що направив заяву 08.10.2015 року на адресу Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк» з проханням розірвати Договір та повернути йому цінності, а саме 20000 доларів США, які були передані Банку на зберігання, однак будь - якої відповіді на вказану заяву не отримав.

У подальшому, 23.10.2015 року, 11.11.2015 року, він звертався до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон СтандардБанк» із вимогами щодо повернення 20000 доларів США переданих на зберігання банку відповідно до Договору № 1 про відповідальне зберігання цінностей у банку від 03.09.2015 року. Однак такі вимоги залишилися проігнорованими відповідачем.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ( ст.3 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Таким чином, поняття сторін у цивільному судочинстві пов'язане з поняттям суб'єктів спору про право, яке віднесено законом до юрисдикції загального суду.

Частина 1 ст. 30 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов'язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов'язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов'язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Як вбачається, ОСОБА_5 за захистом свого порушеного права звернувся до суду із позовом про стягнення коштів, у якому відповідачем вказав саме Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк», а стягнути грошову суму просив з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк»

У ході розгляду справи судом першої інстанції клопотань щодо заміни відповідача у даній справі, залучення співвідповідача чи третьої особи до участі у справі стороною позивача не заявлялося, а відповідно судом не вирішувалося.

Так, із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що Постановою Правління Національного банку України № 939 від 24.12.2015 року ПАТ «Юніон Стандард Банк» «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк» останній віднесений до категорії неплатоспроможних.

Рішенням №241 від 28.12.2015 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Юніон Стандард Банк» на підставі постанову НБУ № 939 від 24.12.2015 року, з 28.12.2015 року по 27.12.2017 року включно, з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб.

Інформація про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та відшкодування коштів вкладникам ПАТ «ЮСБ Банк» опубліковано у газеті «Голос України» від 30.12.2015 року № 249 (6253). Кредиторські вимоги приймались за адресою: м. київ, бульвар Верховної Ради, 7.

Так, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з ч.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Виходячи із результатів системного аналізу положень ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України «Про банки і банківську діяльність» колегія суддів дійшла висновку, що на підставі договору укладеного між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини, які носять майново-грошовий характер, а відтак у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому цінностями, які він передав на зберігання банку (грошові кошти).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що станом на дату ухвалення рішення ПАТ «Юніон Стандард Банк» не ліквідовано, а тому вимоги позивач у даних правовідносинах повинен був заявляти саме до Банку (який є стороною договору зберігання), а не до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк». Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк» повинен був бути залучений до участі у справі у якості третьої особи. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк» не є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_5, вона не приймала на себе будь-яких зобов'язань перед ним за договором зберігання, за своїм статусом вона є лише особою, яка діє від імені Банку на час ліквідації банку.

Таким чином суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, поклав обов'язок сплати на користь ОСОБА_5 20000 доларів США на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк», який не був стороною у справі, оскільки позов було пред'явлено до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Юніон Стандард Банк».

Отже, зазначене свідчить про те, що судом постановлено рішення, яке стосується прав та обов'язків ПАТ «Юніон Стандард Банк», який станом на день ухвалення оскаржуваного рішення не ліквідований, однак ні ПАТ «Юніон СтандардБанк», ні Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, з якого суд стягнув на корить позивача грошові кошти, не було залучено до участі у справі, що свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення та є підставою для скасування такого рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача, з залученням до участі у справі третьої особи із вимогами щодо повернення йому цінностей переданих на зберігання Банку, вважаючи порушеним своє майнове право.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевіряючи доводи позовної заяви, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного обґрунтування висновків суду про задоволення позову, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Юніон Стандард Банк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 5916,48 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 310, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандард Банк» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

ОСОБА_5 відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Юніон Стандард Банк» витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 5916,48 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: