Ухвала

іменем україни

09 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Завгородньої І.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у здійсненні права користування приміщенням, зобов'язання привести приміщення до попереднього стану, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_10, на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у здійсненні права користування приміщенням, зобов'язання привести приміщення до попереднього стану.

На обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що вони є співвласниками квартир № 2-а та № 4 в триповерховому шестиквартирному будинку АДРЕСА_1. Відповідачі є співвласниками квартири № 1. На початку 2014 року стало відомо, що останні, на підставі розпорядження голови Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 02 червня 2008 року № 381 та дозволу на виконання будівельних робіт, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - Інспекція ДАБК у Львівській області), здійснюють реконструкцію своєї квартири за рахунок розширення частини горища і влаштування додаткових мансардних приміщень. Позивачі вважають розпорядження незаконним, оскільки жодної згоди на здійснення реконструкції горища не надавали, аварійності всього даху не встановлено, погодження проектної документації з органом охорони культурної спадщини відсутнє.

Посилаючись на те, що горище є допоміжним приміщенням, яке перебуває в загальному користуванні, належить на праві спільної сумісної власності співвласникам будинку та не може бути передане у власність одних співвласників будинку без згоди інших, а також на те, що будівельні роботи відповідачами здійснюються самовільно, оскільки термін дії дозволу на виконання будівельних робіт, виданий Інспекцією ДАБК у Львівській області не продовжувався та на те, що відповідачі чинять перешкоди у здійсненні права користування горищем, позивачі просили визнати незаконним та скасувати розпорядження голови районної адміністрації від 02 червня 2008 року № 381 «Про погодження збору вихідних даних на реконструкцію квартири № 1 на АДРЕСА_1 з надбудовою частини горища», усунути перешкоди у здійсненні права користування горищем, зобов'язати привести приміщення до попереднього стану, який існував до початку проведення реконструкції вказаної квартири.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 квітня 2016 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 02 червня 2008 року № 381 «Про погодження збору вихідних даних на реконструкцію квартири № 1 на АДРЕСА_1 з надбудовою частини горища».

Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 привести горище до попереднього стану, який існував до здійснення реконструкції квартири № 1, розташованої по АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_10, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно із ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, щодо ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується; власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцево самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно із ч 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї - і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що внаслідок будівельних робіт на горищі, частково демонтовано коробки системи внутрішнього водовідведення атмосферних опадів з влаштуванням водовідведення пластиковими трубами, здійснено підсилення дахових конструкцій металевими обоймами та встановлено металеві балки перекриття, демонтовано частину балок перекриття між квартирою № 1 та горищним приміщенням, де передбачено влаштування сходів та демонтовано частину лежнів, змінено перекриття між вказаною квартирою та горищним приміщенням з влаштуванням дощатої підшивки, у горищному приміщенні змуровано цегляні колони для розширення існуючого горищного вікна, чим змінені геометричні розміри віконного прорізу, влаштовані отвори для вікон у конструкції даху, демонтовані дверцята отворів ревізій димовентканалів, в об'ємі горищного приміщення частково влаштовані огороджуючи конструкції з цегли і піно блоків, проте розпорядження зазначеним горищем, що є у спільній сумісній власності, здійснено без згоди всіх співвласників будинку, чим порушуються законні права передбачені ст. ст. 382, 383 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у здійсненні права користування приміщенням, зобов'язання привести приміщення до попереднього стану підлягають задоволенню.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_10, відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

Т.О.Писана