Справа 165/41/17
Провадження 2/165/194/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Лизун Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Гнатюк К.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську справу за позовом ОСОБА_2 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м.Києва», ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування безпідставно одержаними коштами,

встановив:

06 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м.Києва», ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування безпідставно одержаними коштами.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що судовим наказом Соломянського районного суду м.Києва від 20 грудня 2012 року по справі №2609/29918/12 стягнуто в рівних частках з нього та ОСОБА_3 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м.Києва» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 6013,73 грн., індекс інфляції в розмірі 477,68 грн., 3% річних в сумі 257,61 грн. та 107,30 грн. судового збору. Відділом державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження для виконання судового наказу в примусовому порядку та ним сплачено всю суму коштів, зазначену в наказі. В подальшому, ухвалою Соломянського районного суду м.Києва від 01.03.2013 даний судовий наказ було скасовано. Вказану ухвалу суду КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м.Києва» отримало поштою 11.03.2013, проте добровільно отримані на підставі скасованого судового наказу грошові кошти не повернуло. Ухвала Соломянського районного суду м.Києва від 08 квітня 2016 року у справі №2609/29918/12, якою допущено поворот виконання судового наказу, фактично була виконана в примусовому порядку 02.11.2016. ВідповідачКП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м.Києва» понад 3 роки добровільно не виконував зобовязань щодо повернення безпідставно отриманих коштів, тому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку з урахуванням уточнених позовних вимог проценти за користування безпідставно отриманими коштами в розмірі 3452,54 грн. за період з 01 січня 2014 року по 27 жовтня 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить його задовольнити.

Відповідач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку,подав до суду письмове заперечення, просить відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування заперечень посилається на те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва» дізналось про поворот виконання судового наказу №2609/29918/12 від 20.12.2012 та його скасування з виклику державного виконавця від 20.10.2016, згідно якого зобовязано дирекцію повернути ОСОБА_2 6856,32 грн., стягнутих з нього судовим наказом на користь підприємства, ухвалу суду підприємство виконало 02.11.2016 згідно норм ч.1 ст.1214 ЦК України. Вважає, що немає правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлена про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явилась.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що судовим наказом Соломянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2012 року по справі №2609/29918/12 стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Соломянської районної в місті Києві державної адміністраціїзаборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 6013,73 грн., індекс інфляції в розмірі 477,68 грн., 3% річних в сумі 257,61 грн. та 107,30 грн. судового збору, які ОСОБА_2 сплатив відповідачу.

Ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 01.03.2013 судовий наказ від 20 грудня 2012 року по справі №2609/29918/12 скасовано. Відповідну ухвалу суду КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Соломянської районної в місті Києві державної адміністраціїотримало 11.03.2013 (а.с. 13, 14).

Рішенням Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» від 09.10.2014 №270/270 комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва».

08 квітня 2016 року ухвалою Соломянського районного суду м. Києва у даній справі допущено поворот виконання судового наказу. Зобовязано КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації повернути ОСОБА_2 6856,32 грн., стягнутих з нього на підставі судового наказу Соломянського районного суду м. Києва від 20.12.2012(а.с.15).

29 липня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2609/29918/12 від 08.04.2016 про зобовязання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва» повернути ОСОБА_2 6856,32 грн. стягнутих з нього на користь відповідача на підставі судового наказу Соломянського районного суду м. Києва від 20.12.2012 (а.с. 21).

02 листопада 2016 року відповідач виконав вказане рішення суду про поворот виконання судового наказу, повернувши ОСОБА_2 6856,32 грн. (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 1 ст.1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Положеннями ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідачів процентів за користування чужими коштами, позивач здійснив нарахування цих процентів із застосуванням аналогії закону на підставі приписів ст. 1048 ЦК України, якою передбачено, що у разі не встановлення договором позики розміру процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини 1 статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відтак, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин, що вбачається із правової позиції Верховного Суду України від 20.08.2013 року у справі № 5016/1355/2012.

Суд вважає, що договір позики та зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, зокрема внаслідок скасування рішення суду, згідно з яким кошти були набуті, є різними за своєю правовою природою видами договірних та позадоговірних зобов'язань, регулюють різні види правовідносин, тому застосування до спірних правовідносин положення ст. 1048 ЦК України є безпідставним.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва» процентів за користування безпідставно одержаними коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки всупереч вимогам ч. 3 ст. 10 ЦПК України позивач не обґрунтував своєї вимоги про солідарне стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва» та ОСОБА_3 процентів за користування безпідставно одержаними коштами, дана вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.8, 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 536, 1048, 1212, 1214 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва», ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування безпідставно одержаними коштами відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом десяти днів з дня отримання його копій.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не було скасовано.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Ю.В.Лизун