Справа № 168/183/17
Провадження № 2/168/85/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2017 р. Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

з участю секретаря Островерхої Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Стара Вижівка справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в и р і ш и в:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк /далі Банк/ звернулося з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позов тим, що відповідач 26.10.2012 р. підписала заяву, згідно з якою отримала кредит в розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши заяву, відповідач тим самим погодилась на те, що разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» така заява складає між ним та банком договір. У зв'язку з несвоєчасним погашенням кредиту заборгованість відповідача станом на 14.11.2016 р. складає 23 159,04 грн. Оскільки, зобовязання має виконуватись належним чином, а відповідач його не виконує, то позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав 29.05.2017 року клопотання від 26.05.2017 р. перенести розгляд справи в зв'язку з необхідністю підготувати відповідь на заперечення відповідача на позов (а.с.72). У подальшому, також 29.05.2017 р., позивач надіслав суду письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких просить задовольнити позов (а.с.73).

У судове засідання відповідач не зявилась, будучи повідомленою належним чином, в поданих суду письмових запереченнях на позов відповідач просить в позові відмовити. Зазначає, що в позові позивач не вказав про вагому обставину, а саме про те, що вона фактично не отримувала коштів в кредит від позивача, а ці кошти, були не санкціоновано зняті з її рахунку шахрайським способом невідомими особами, що було предметом судового розгляду. Рішенням Старовижівського районного суду, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність списання банком коштів з її рахунку. Відомості про цей злочин також були внесені до ЄРДР. Тому вважає, що вимоги про стягнення цих коштів саме з неї є безпідставні (а.с. 60).

Враховуючи викладене, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача і відповідача, оскільки матеріалів справ достатньо для прийняття рішення в порядку, передбаченому ч.2 ст. 197 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивач, як на підставу позову, посилається на те, що Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість користуватись коштами. Відповідач, отримавши 03.05.2015 р. кредит, його не повернула і не виконала інші умови договору, чим порушила зобовязання. Станом на 14.11.2016 р. її заборгованість становить 23159,04 грн. Зважаючи на те, що згідно зі ст.526, ст. 629, ст. 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; договір є обовязковим для виконання; божник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки, позивач вважає, що має право вимагати від відповідача виконання зобовязання, тобто стягнути вказану заборгованість.

Проте, позовні вимоги є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 26.10.2012 року між сторонами укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачкою заяви (згідно з якою вона отримала кредит в розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір.

Позивач отримала кредитну картку № 4149 4378 1169 2498.

03.05.2015 р. з рахунку позивачки знято кошти в сумі 11 444,16 грн. Однак, вказаних коштів відповідачка не отримувала, згоди на їх списання з рахунку не надавала.

Так, рішенням Старовижівського районного суду від 16.01.2017 р. в справі № № 168/613/16-ц /далі Рішення/ встановлено, що 3 травня 2015 року невстановлені особи з кредитної картки відповідачки № 4149 4378 1169 2498 шляхом здійснення експрес - платежів по телефону 3700 було здійснили несанкціоновані транзакції на суму 11 444,16 грн. А також здійснили несанкціоновані транзакції й з інших, належних відповідачці, рахунків (а.с.89-92). За фактом вчинення шахрайських дій розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Відповідач невідкладно після того, коли дізналась про зняття коштів, звернулась до позивача з заявою про повернення їй коштів та з відповідним позовом до суду.

Рішенням суду встановлено, що особисто відповідач не отримувала в кредит ці кошти, оскільки вони були перераховані на рахунки інших осіб шляхом вчинення шахрайських дій. Тобто, жодних дій на їх отримання ОСОБА_1 не вчиняла і не користувалась кредитом, а Банк не вжив усіх передбачених законом заходів безпеки, не зарахував на рахунок користувача списані з її картки кошти, в той час як вона своєчасно повідомила відповідача про несанкціоновані операції, та Банк не довів, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла розголошенню конфіденційної інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Тому, відповідно до вимог ст. 1073 ЦПК з банку стягнуто на користь відповідачки усі кошти, що були несанкціоновано списані з її рахунку.

Обставини, встановлені вказаним Рішенням, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 61 ЦПК).

Зважаючи на викладене, суд не бере до уваги посилання представника позивача в письмових поясненнях (а.с.73) на те, що відповідач коштами користувалась, здійснювала перекази, а також своїми діями сприяла несанкціонованому зняттю коштів.

Доводи в письмових пояснення про те, що відповідач, в ході розгляду справи № 168/613/16-ц, подала заяву про залишення без розгляду вимогу про стягнення з Банку коштів в сумі 11444,16 грн., чим фактично визнала дану заборгованість, також не заслуговують на увагу. Коштами в сумі 11444,16 грн. ОСОБА_1 на користувалась, з рахунку не знімала, їх несанкціоновано було знято невідомими особами, тому й підстав для стягнення цих коштів з Банку на користь ОСОБА_1 не було. Крім того, Рішенням було встановлено, що на погашення цього кредиту (а саме: 1444,16 грн.) Банк неправомірно стягнув також з інших рахунків відповідача кошти в сумі 3478,25 грн. і, як відсотки за користування кредитом, кошти в сумі 909,91 грн. При цьому, нараховуючи проценти за користування кредитом і списуючи нараховані відсотки та кошти на погашення цього кредиту з інших рахунків позивачки, банк діяв безпідставно. Тому Рішенням суду ухвалено ці кошти, на підставі ст.1212 ЦК, повернути позивачці, як безпідставно набуті.

Доводи позивача про те, що Договір, укладений між сторонами недійсним не визнаний, висновку суду не спростовують.

Ч.1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

У даному випадку договір кредиту хоча і був укладений, але відповідачка коштів за ним не отримувала, фактично ними не користувалась, не вчиняла, дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, тому, зобовязання в даному випадку між сторонами не виникло, і, відповідно, немає підстав для виконання відповідачкою зобовязань за таким правочином. Навпаки, рішенням суду кошти, що були списані позивачем з інших рахунків відповідача на погашення цього кредиту і процентів за користування ним, були стягнуті з банку на користь ОСОБА_1

З огляду на викладене, немає підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за невиконання зобовязання.

Керуючись ст. ст. 202, 526, 614, 1057 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 197, 212- 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_2