Справа № 494/236/17
Провадження № 2/494/213/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2017 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частини автомобілю,-

В С Т А Н О В И В:

13.03.2017 року до суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за ? частини автомобілю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 13.03.2017 року, вказана позовна заява передана канцелярією суду до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Римарю І.А. 13.03.2017 року.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 12.04.2012 року по 10.08.2015 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2. За час перебування у шлюбі разом з відповідачем придбали автомобіль марки Mitsubishs Lancer 1.6, 2006 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Позивач вказав, що 18.02.2017 р. ОСОБА_2 без його згоди здійснила відчуження вказаного автомобілю. У зв'язку з вищевказаним ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за частину вищезазначеного автомобілю у розмірі 80 430.00 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні 09.06.2017 року підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначили, що відповідач не досягла з позивачем домовленості про відчуження автомобілю, та без його згоди продала автомобіль. На даний час провести оцінку автомобіля неможливо, а тому його вартість визначена ринкова.

Представник відповідач у судовому засіданні 09.06.2017 року заперечувала проти виплати позивачу грошової компенсації вартості частки автомобіля. Також вказала, що дійсно автомобіль був придбаний у період шлюбу з позивачем та був їх спільною сумісною власністю, однак проданий згідно договору купівлі-продажу від 16.02.2017 року за суму 103 717 грн. 25 коп. У задоволенні позову просила відмовити повністю .

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази зібрані по справі, суд встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільно процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-IV (далі - ЦПК України) «кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів».

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення Березівського районного суду Одеської області від 28.07.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5). Як вбачається з рішення суду, сторони уклали шлюб 12 квітня 2012 року.

ОСОБА_2 є власником автомобілю марки Mitsubishs Lancer 1.6, 2006 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 20.12.2014 року (а.с.7).

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України «Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом».

Вказані обставини сторони не заперечували та дійсно вважають автомобіль спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбаний під час шлюбу.

Поряд з цим, як випливає з положення ст. 183 ЦК України, транспортний засіб є річчю неподільною, оскільки не можливо провести його поділ без втрати цільового призначення.

Правові підстави, передбачені ст. 57 СК України, щоб вважати спірний автомобіль чи джерела його придбання як особистою приватною власністю відповідача, - відсутні.

16.02.2017 року між МП «Універсал - ЛТД» ТОВ та ОСОБА_2 був укладений договір комісії щодо вищезазначеного автомобілю (а.с.20).

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу МП «Універсал - ЛТД» ТОВ здійснило продаж вказаного автомобілю ОСОБА_3, оплата за договором становить 103717 грн. 25 коп. (а.с.19).

В ході розгляду справи позивач зазначив, що не надавав згоди на відчуження автомобіля .

При таких обставинах слід зробити висновок, що автомобіль вказний є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Та, оскільки, відповідач здійснила його відчуження без згоди позивача, отримавши кошти, які витратила на власні потреби, з неї необхідно стягнути 1/2 частину вартості автомобіля.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України № 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль являвся спільною сумісною власністю подружжя, цінним майном, а відповідач розпорядився ним на власний розсуд без письмової згоди позивача, а тому позивач має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірного транспортного засобу.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21,12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Водночас, суд не вбачає правових підстав для визначення вартості автомобіля із розрахунку ринкової його вартості у розмірі 6000 дол. США, оскільки саме договором купівлі-продажу визначено його дійсну вартість у сумі 103717 грн. 25 коп.

Суд вважає зазначити, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях та вірогідних даних вартості автомобілю. Оскільки кожний автомобіль є індивідуальним та має свої певні характеристики( пошкодження, стан, тощо), з якого і складається його вартість на день відчуження.

Позивачем інших доказів щодо вартості даного автомобілю у розмірі 6000 дол. США не надано., а тому сума стягнення підлягає саме на підставі договору купівлі-продажу з розрахунку 103717 грн. 25 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль проданий третім особам та право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль в зв'язку з цим вже припинено, поділити автомобіль в натурі на даний час неможливо, а тому у відповідності до вимог чинного законодавства та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України позивач має право на стягнення на її користь половини вартості спірного майна.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням наведенного, суд доходить висновку, що позивач має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, що складає 51858 грн. 63 коп. (103717,25 грн. : 2).

Згідно з приписами ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 518 грн. 28 коп., а саме судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України ,суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частини автомобілю - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_5, виданий Березівським РВ ГУМВС України в Одеській області 17.04.2012 року) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_3) грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля Mitsubishs Lancer 1.6, 2006 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 51858 (п'ятдесят одна тисяча вісімсот п'ятдесят вісім) грн.. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_3) судовий збір у розмірі 518 (п'ятсот вісімнадцять) грн.. 58 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 13.06.2017 року.

Суддя І.А. Римар