АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження:22-ц/791/1086/17
Головуючий в І інстанції Хайдарова І.О.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Аварійно рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України в Херсонській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що її було звільнено з посади завідувача складу відділення обслуговування групи господарського забезпечення частини забезпечення АРЗСП з дотриманням норм чинного законодавства. Висновок суду базується на положенні ст.492 КЗпП України яка визначає, що одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник пропонує працівникові іншу роботу на підприємстві. Проте, зазначена норма передбачає саме пропонування роботи по вакантній посаді, а не створення штучної конкуренції при призначення на вакантні посади, суд на це, приймаючи рішення, не звернув уваги та зробив неправильний висновок, що комісією для визначення переважного права на залишенні на роботі при вивільненні працівників АРЗСП 29.09.2016 року прийняте обґрунтоване рішення, адже матеріали справи не містять допустимих доказів щодо цього. Крім того, при звільненні ОСОБА_5 відповідач грубо порушив вимоги ст.43 КЗпП України, відповідно до якої розірвання трудового договору, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Звільнення проведено без згоди профспілки. В матеріалах справи є протоколи засідань профспілкового комітету, однак суд зазначеним документам не надав належної оцінки при прийнятті рішення. У звязку з чим, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію АРЗСП ГУ ДСНС України у Херсонській області посилаючись на необґрунтованість доводів ОСОБА_5 просив про відхилення скарги та залишення рішення суду без змін.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6, у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягали, з підстав зазначених у скарзі.

Представниці АРЗСП ГУ ДСНС України ОСОБА_7, ОСОБА_8, у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 59 від 20.09.1988 року ОСОБА_5 була переведена на посаду завідуючого складом № 2 ОТС загону технічної служби ОПО УСВ.

Згідно наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 439 від 13.09.2016 року «Про здійснення організаційно-штатних заходів у підрозділах, підпорядкованих Головному управлінню ДСНС України у Херсонській області» затверджено штат № 23/172 «Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення ГУ ДСНС України в Херсонській області» чисельністю 180 посад та переведено Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення ГУ ДСНС України в Херсонській області на новий штат.

На виконання вищезазначеного призначення, відповідачем прийнятий наказ № 251 від 20.09.2016 року «Про здійснення організаційно-штатних заходів у Головному управління ДСНС України у Херсонській області, яким введено в дію з 21.09.2016 року новий штат №23/172.

Відповідно до нового штату №23/172 було скорочено посаду завідувач складом відділення обслуговування групи господарського забезпечення частини забезпечення АРЗ СП ГУ ДСНС і введено посаду комірника відділення обслуговування господарчої групи частини забезпечення та обслуговування та коменданта відділення обслуговування господарчої групи частини забезпечення та обслуговування. Вказані посади є посадами за вільним наймом. (том 1 а.с.177-208)

Згідно наказу №182 від 26.09.2016 року «Про попередження працівників про наступне вивільнення» позивача було попереджено про наступне вивільнення у звязку із проведенням організаційно-штатних заходів 30.11.2016 року про що свідчить її підпис на першому аркуші цього наказу (а.с.25).

Згідно аркушу ознайомлення вивільнених працівників Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України в Херсонській області зі списком вакантних посад працівників штату № 23/172, позивачка ознайомлена зі списком вакантних посад, про що свідчить її підпис на другому аркуші (том 1, а.с.31).

Відповідно до письмового попередження від 28.09.2016 року №77/21/1009 позивачка була попереджена про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України 30.11.2016 року, про що свідчить її підпис про ознайомлення із зазначенням дати 29.09.2016 року (том 1 а.с.33).

Згідно списку вакантних посад за вільним наймом АРЗ СП згідно штату 23/172 ОСОБА_5 написала заяву 28.09.2016 року на посаду комірника відділення обслуговування господарчої групи частини забезпечення та обслуговування.

На засіданні комісії для визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників АРЗСП 29.09.2016 року було вирішено надати переважне право для призначення на посаду комірника відділення обслуговування господарчої групи частини забезпечення та обслуговування ОСОБА_9, що оформлено протоколом № 2.

03.10.2016 року позивачу знову запропонували список вакантних посад для ознайомлення, але позивач ОСОБА_5 відмовилась від запропонованих посад, так як вони не відповідають її кваліфікації, про що поставила свій підпис та відмову (том 1 а.с.100).

04.10.2016 року відповідач звернувся з поданням за вих. №77/21/1045 до голови первинної профспілкової організації працівників Аварійно-рятувального спеціального призначення ГУ ДСНС України в Херсонській області про надання згоди на звільнення ОСОБА_5

На засіданні профспілкового комітету 18.10.2016 року під головуванням позивачки ОСОБА_5, яка займала посаду голови первинної профспілки (том 2 а.с.14-20) у наданні згоди на звільнення ОСОБА_5 за скорочення штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України було відмовлено. Причинами відмови зазначено ненадання протоколу засідання комісії від 29.09.2016 року №2, не надання документальних доказів, які підтверджують переважне право іншої особи на залишення на роботі, а також те, що не було запропоновано ОСОБА_5 реальної посади для її працевлаштування (том 1 а.с.45-50).

28.10.2016 року відповідач звернувся листом до голови первинної профспілкової організації АРЗ СП ГУ ДСНС України у Херсонській області, до якого було надано додатки витяг з протоколу від 29.09.2016 року № 2, копія попередження від 28.09.2016 року, список вакантних посад та заява ОСОБА_5 від 28.09.2016 року.

14.11.2016 року на засіданні профспілкового комітету, головуючим якого знову була сама позивачка (том 2 а.с. 14-20), було відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_5 за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із невідповідністю звернень відповідача вимогам чинного законодавства, відсутності достатнього документального підтвердження щодо надання переважного права іншій особі, не надано повноважень т.в.о першого заступника начальника АРЗ СП ГУ ДСНС України у Херсонській області ОСОБА_10 щодо прийняття ним управлінських рішень (том 1 а.с.45-50).

10.11.2016 року наказом № 210 було внесено зміни до наказу від 04.10.2016 року № 186, а саме виключено з пункту 2 про переведення ОСОБА_9 на посаду комірника.

11.11.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення її на посаду комірника відділення обслуговування господарчої групи частини забезпечення та обслуговування.

Відповідач листом 14.11.2016 року за вих. №77/21/1200 повідомив, що її заява розглянута та у задоволенні її відмовлено, та запропоновано позивачу посаду коменданта відділення обслуговування господарчої групи частини забезпечення та обслуговування АРЗ СП, від якої позивачка відмовилася, про що зробила запис на списку вакантних посад.

01.11.2016 року відповідач звернувся до голови обласної організації профспілки з поданням за вих. №77/21/1154, у якому просив надати згоду на звільнення ОСОБА_5

04.11.2016 року Президія ОСОБА_11 обласної організації профспілки працівників державних установ України постановою № П-6-1 залишила подання відповідача без рішення та запропонувала надати додаткові документи, про що 07.11.2016 року направлене повідомлення відповідачу.

22.11.2016р. відповідач подав подання щодо ОСОБА_5 до обласної організації профспілки працівників державних установ України за вих. № 77/21/1235, у якому просив надати згоду на звільнення ОСОБА_5, та надав копії документів, які були витребувані постановою № П-6-1 від 04.11.2016р. Подання відповідача ОСОБА_11 обласною організацією профспілки працівників державних установ України було розглянуто у встановлені строки, рішення не було прийняте.

28.11.2016р. відповідач виніс наказ № 228 про припинення трудового договору та звільнення 30.11.2016р. ОСОБА_5

19.12.2016р. ОСОБА_11 обласна організація профспілки працівників державних установ України направила запрошення № 01/13-132 відповідачу взяти участь у роботі президії ОСОБА_11 обласної організації профспілки працівників державних установ України, засідання якої відбудеться 23.12.2016р.

23.12.2016р. Президія ОСОБА_11 обласної організації профспілки працівників державних установ України постановою № П-7-1 відмовила Аварійно-рятувальному загону спеціального призначення ГУ ДСНС України в Херсонській області на звільнення голови первинної профспілкової організації АРЗ СП ГУ ДСНС України у Херсонській області ОСОБА_5 з тих підстав, що позивачка «має середню освіту, в системі МНС безперервно працює з 12.07.1988р., не має дисциплінарних стягнень, не допускала прогулів, не брала відпусток без збереження заробітної плати, не перебувала тривало на лікарняних листках, не отримувала з боку адміністрації зауважень щодо строків і якості виконуваних завдань та їх обсягів, має нагороди за успіхи в роботі, одружена, утриманців не має».

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом (в тому числі) у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне, право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Статтею 49-2 КЗпП України закріплено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, колегія суддів вважає правильним і погоджується із його висновком про відмову позивачці у задоволенні її позовних вимог, оскільки на думку колегії, при звільненні ОСОБА_5 з посади завідувача складу відділення обслуговування групи господарського забезпечення частини забезпечення АРЗ СПГУ ДСНС відповідачем було дотримано як підстави так і порядок звільнення.

Посилання апелянтки про неврахування судом її доводів щодо порушення з боку відповідача при вирішенні питання по переважне право працівників на залишення на роботі, колегією суддів перевірені та відхиляються, оскільки при вирішенні вказаного питання відповідач створив комісію, яка здійснила ретельний збір та аналіз інформації на підставі якої і було прийнято рішення щодо надання переваги на залишення на посаді саме ОСОБА_9 При цьому комісією встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_9 мають середню освіту, але ОСОБА_9 також має кваліфікацію бухгалтера виробничого підприємства та пройшла повний курс консультацій по програмним продуктам. Також комісією враховувалось, що ОСОБА_5, має власне житло, досягла пенсійного віку та отримує пенсію, має чоловіка, який працює. ОСОБА_9 не має іншого джерела доходів окрім заробітної плати, є особою одинокою і мешкає у гуртожитку при Аварійно-рятувальному загоні. Всі наведені обставини підтверджуються доказами, яким суд першої інстанції дав обєктивну та неупереджену оцінку. Висновки суду із зазначеного питання узгоджуються із нормами трудового законодавства та судовою практикою.

Також відхиляються доводи щодо неврахування судом першої інстанції порушень з боку відповідача при пропонуванні позивачці вакантних посад, оскільки останній такі посади пропонувались неодноразово і вона від них добровільно відмовлялась, що підтверджено належними доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про звільнення ОСОБА_5 з посади за відсутності згоди профспілкового органу, та попередньої згоди вищого виборного органу цієї профспілки колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-703цс15, «...відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24 вересня та від 22 жовтня 2014 року.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Разом з тим, оскільки у зазначеному висновку не досліджувалося питання значення терміну "обґрунтованості" або "необґрунтованості" рішення профспілкового комітету, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобовязаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами".

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним».

Як вбачається з матеріалів справи, відмова первинної профспілкової організації не містить належного правового обґрунтування такої відмови на що звернув увагу суд першої інстанції у своєму рішенні. Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно із ч.3 ст.252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Відповідно до ч.9 ст.43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку проте, що норма ч.9 ст.43 КЗпП України може застосовуватись і до випадків, передбачених ч.3 ст.252 КЗпП України. Зважаючи на те, що на час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_11 обласна організація профспілки працівників державних установ України року вже вирішила питання за поданням керівництва відповідача щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_5, відмовивши у наданні такої згоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав формальних перешкод для оцінки цієї відмови і розгляду спору по суті. Таким чином, доводи апелянтки з посиланням на порушення судом першої інстанції норм ст.ст.43,252 КЗпП України колегія суддів також відхиляє.

Оскільки, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, то підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_3