Номер провадження: 22-ц/785/6522/17
Номер справи місцевого суду: 520/4205/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року,-

встановила:

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 21.06.2014 року між нею ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу гаражу № 13, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Палубна, будинок 9/2 у простій письмовій формі.

Від імені та в інтересах власника гаражу ОСОБА_3 виступала ОСОБА_4 ,яка діяла на підставі довіреності від 15.04.2014 року. Гараж проданий за 80000 грн.

27.06.2014 року ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3- ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса для укладення правочину, але при перевірці довіреності нотаріус виявив, що довіреність від 15.04.2014 року скасована 26.06.2014 року.

Позивач посилалася на те, що умови договору купівлі - продажу сторонами були виконанні, проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу гаражу.

Позивач, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна гаражу №13, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Палубна,9/2, укладеного 21 червня 2014 року між нею позивачкою і ОСОБА_3, в інтересах якого за довіреністю діяла ОСОБА_4 та визнати за нею ОСОБА_2- право власності на гараж.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, третя особа ОСОБА_4 - позовні вимоги визнала.

Рішення ухвалено у відсутності позивача.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено .

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу № 13 по вул. Палубна, 9/2 у м.Одесі, укладений 21 червня 2014 року між ОСОБА_3, від імені якого діяла на підставі довіреності ОСОБА_4, і ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на гараж № 13 площею 17,3 кв.м. по вул. Палубна,9/2 у м. Одесі (а.с.183-185).

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_5, діючий в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.192-196).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що сторони домовились щодо усіх істотних умов цього договору, фактично були виконанні всі істотні умови договору, ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності в інтересах власника нерухомого майна ОСОБА_3, отримала кошти за проданий гараж, а ОСОБА_2 отримала придбаний нею гараж, але ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального посвідчення зазначеного договору. При цьому суд керувався ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Проте , з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Колегія суддів, частково погоджується з доводами апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належав гараж, загальною площею 17,3 кв. м., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Палубна, буд. 9/2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на гараж № 13 від 01.03.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10139086 від 20.03.2006 року (а.с.11,12).

15.04.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, була посвідчена довіреність, зареєстрована в реєстрі за № 155, відповідно до якої ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси з питань повязаних з продажу гаражу під № 13, розташованого за адресою : м. Одеса, вул. Палубна , буд. 9/2 (а.с.10).

21.06.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ,яка діяла на підставі довіреності від 15.04.2014 року від імені ОСОБА_3, у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу гаражу № 13, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Палубна, будинок 9/2 , за умовами якого, ОСОБА_4 отримала кошти у розмірі 80000 грн. , а ОСОБА_2 отримала у власність спірний гараж за № 13.

26.06.2014 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з заявою про припинення довіреності від 15.04.2014 року та дія зазначеної довіреності була припинена, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 27030434 від 26.06.2014 року (а.с.46).

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно із ч. 3 ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за змістом ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8, суд першої інстанції, на зазначені положення закону уваги не звернув; не визначився щодо характеру спірних правовідносин; не врахував, що договір купівлі-продажу гаражу, укладений 21.06.2014 року, відповідно до ст. 657 ЦК підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому такий договір не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК, а отже, немає підстав для визнання права власності на нерухоме майно, відчужене за цим договором.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, оскільки колегія суддів, частково погоджується з наведеними в апеляційній скарзі доводами.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 880 грн., сплачений ОСОБА_3 при принесенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 880 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11