№ 556/1570/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2017 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 районного відділу ДВС про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів. Уточнивши позовні вимоги, просила стягнути неустойку в сумі 15220,65 грн. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області починаючи з 2002 року з відповідача ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину. Відповідач з 01.01.2007 року ухиляється від сплати аліментів у встановленому судом розмірі, сплачує кошти на утримання дитини періодично та частково, внаслідок чого утворилась значна заборгованість. Оскільки тягар утримання дітей повністю ліг на неї, це погіршує матеріальний стан позивача, у звязку з чим просила стягнути неустойку у відповідності до вимог ст.196 СК України.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення по їх суті.

Представник відповідача визнала позов частково, на суму 2000 грн., просила зменшити розмір неустойки з тих підстав, що ОСОБА_3 допустив заборгованість по сплаті аліментів за період, коли він не працював і не мав доходів. В даний час відповідач щомісячно сплачує аліменти по мірі своїх можливостей погашає заборгованість, від сплати аліментів ніколи не ухилявся, тому будь-якої його вини в утворенні заборгованості немає. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Володимирецького районного суду від 04.03.2002 року з ОСОБА_3 присуджено в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину. Вказане рішення звернуто до виконання і виконується в примусовому порядку відділом ДВС ОСОБА_4 районного управління юстиції.

З довідки-розрахунку №2521 від 18.05.2017 року виданої державним виконавцем ВДВС ОСОБА_4 районного управління юстиції, вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-276 за період з 01 січня 2007 року по 01 травня 2017 року становить 34457,13 грн.

Сторони визнали ту обставину, що ОСОБА_3 дійсно сплачував аліменти на утримання неповнолітніх дітей нерегулярно, мали місце періоди повної несплати аліментів, які представник відповідача пояснює відсутністю у ОСОБА_3 роботи та доходу.

В той же час, оглядом матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що ОСОБА_3 ухилявся від сплати аліментів. Так, з довідки-розрахунку вбачається, що в період з січня 2007 року по жовтень 2013 року, тобто понад шість років відповідач взагалі не сплачував аліменти на утримання дітей. Починаючи з листопада 2013 року по липень 2016 року сплата аліментів здійснювалась епізодично та частково, і лише починаючи з серпня 2016 року аліменти стягуються з ОСОБА_3 щомісячно, в т.ч. і з частковим погашенням заборгованості.

Разом з тим, судом встановлено, що в період повної несплати аліментів ОСОБА_3 неодноразово працевлаштовувався і отримував щомісячний дохід, про який не повідомляв державного виконавця і не сплачував аліментів добровільно. Так, в період з грудня 2011 року по вересень 2012 року ОСОБА_3 працював в ТзОВ «Житлолюкс плюс», отримував щомісячно заробітну плату, з якої аліментів не сплачував, що підтверджується довідкою вказаного підприємства №142/08 від 16.08.2016 року.

Факт ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів, у звязку з чим до нього вживались примусові заходи, підтверджується також поданнями начальника відділу ДВС про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності в квітні 2008 року, в липні 2011 та в червні 2016 року, ухвалою про обмеження ОСОБА_3 у виїзді за межі України, яка винесена за поданням державного виконавця, постановою про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.188-13 КУпАП, актом державного виконавця.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що внаслідок ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у ОСОБА_3 утворилась заборгованість за період з 01 січня 2007 року по 01 травня 2017 року в сумі 34457,13 грн.

У відповідності до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості по аліментам з вини особи, яка зобовязана їх сплачувати за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що на час судового розгляду заборгованість по аліментам не погашена, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 неустойки (пені).

Розрахунок пені проведено позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства, даний розрахунок не оспорював ся відповідачем та його представником, і підстав для його перерахунку суд не вбачає.

Доводи представника відповідача про наявність підстав для зменшення неустойки до 2000 грн. на думку суду, не є переконливими та обґрунтованими, у звязку з чим не підлягають задоволенню. Так, твердження представника відповідача про покладення тягаря утримання дітей на обох батьків та необхідність у звязку з цим зменшення неустойки не відповідають змісту неустойки як виду відповідальності за порушення строків виконання грошового зобовязання. Зокрема, виходячи із положень цивільного законодавства та змісту ст.196 СК України, неустойка стягується у випадку виникнення заборгованості, тобто несвоєчасної сплати аліментів, розмір яких вже визначено судом або договором. Таким чином, неустойка не є формою витрат на утримання дітей, які повинні розподілятись між батьками, а виступає як форма відповідальності боржника, що прострочив - в даному випадку таким боржником є відповідач ОСОБА_3

Крім того, як вже було встановлено судом, ОСОБА_3 на протязі тривалого часу ухилявся від сплати аліментів, не вживав будь-яких заходів для зменшення заборгованості. Доводи про відсутність у відповідача майна спростовуються письмовими доказами, з яких вбачається, що у власності ОСОБА_3 перебуває частина квартири в смт.Володимирець. В даний час відповідач працює, і має фінансову можливість сплачувати аліменти, погашаючи також і заборгованість. За таких обставин, стягнення неустойки не спричинить надмірного негативного впливу на матеріальний стан ОСОБА_3

З урахуванням викладених обставин, прийшовши до висновку про наявність підстав для задоволення позову, суд приходить до висновку про можливість зменшення неустойки до 12000 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.196 СК України, ст.ст.15, 30, 209, 212 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1в користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2неустойку у звязку з несплатою аліментів в сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1,в дохід держави судовий збір по справі в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляцію може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутніми при проголошенні рішення, вправі подати апеляцію протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :