Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання правочинів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_9, звернувся до суду із указаним позовом у якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 29 січня 2015 між ОСОБА_9 та її онуком ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Машкіною Н.О., визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 30 січня 2015 між ОСОБА_11 та ОСОБА_8, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу МашкіноюН.О.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує на те, що його матері ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу належала квартира АДРЕСА_1 29 січня 2015 року вона вказану квартиру шляхом укладення договору дарування подарувала своєму онукові ОСОБА_7, який вже наступного дня 30 січня 2015 року уклав договір купівлі-продажу цієї квартири з ОСОБА_8 Разом з тим, як стверджує позивач, ОСОБА_9 на момент вчинення спірного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, зважаючи на відсутність зору, вона не могла ознайомитись зі змістом документів, які підписувала.

Також позивач вказує на те, що ОСОБА_9 після укладення договору дарування сама усвідомила, що насправді вона підписала документи на право відчуження її квартири і з цього приводу звернулась до міліції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, про що 10 березня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 2776, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 10 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції НОМЕР_1. Позивач є спадкоємцем ОСОБА_9 першої черги за законом, звернувся з цього приводу до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи, про що свідчить Витяг зі спадкового реєстру.

Таким чином, позивач стверджує, що його мати ОСОБА_9 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, а тому її волевиявлення під час укладення договору дарування не було вільним, у зв'язку з чим цей договір, а також договір купівлі-продажу слід визнати недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року рішення місцевого суду скасовано, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування від 29 січня 2015 року укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_12

У касаційній скарзі ОСОБА_12 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом установлено, що ОСОБА_9 належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л.

Позивач ОСОБА_6 є сином ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 13 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області.

Відповідач ОСОБА_7 є рідним сином ОСОБА_6 і відповідно онуком ОСОБА_9

29 січня 2015 року ОСОБА_9 подарувала квартиру АДРЕСА_1, що належала їй на праві приватної власності своєму онукові ОСОБА_7 шляхом укладення договору дарування в присутності приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежана А.В., який вказаний договір посвідчив.

30 січня 2015 року ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_8 у присутності приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Машкіної Н.О., яка вказаний договір посвідчила.

11 лютого 2015 року ОСОБА_9 видала довіреність на право представництва її інтересів на користь позивача ОСОБА_6, який на підставі цієї довіреності від імені ОСОБА_9 звернувся до суду зі вказаним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 10 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК Україниволевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змістом ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме, якщо одна зі сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Стаття 225 ЦК України закріплює правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до положення даної статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разів разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною, позов про визнання правочину недійсним може пред'явити опікун.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 ввів в оману ОСОБА_9 з підстав передбачених ст. 230 ЦК України.

Проте, апеляційним судом залишено поза увагою, що обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що ОСОБА_9 на момент вчинення спірного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв'язку із чим просив визнати оспорюваний договір недійсним, посилаючись на положення ст. 225 ЦК України.

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215, 303, 304, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанцій порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак