справа № 165/15/17
провадження №2/165/187/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Харук Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника органу опіки

та піклування Думич І.О.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановив:

04 січня 2017 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Вимоги мотивує тим, що він є власником даного житла. В вищезазначеній квартирі зареєстроване постійне місце проживання ОСОБА_6, ОСОБА_2 Відповідачі були зареєстровані у квартирі за згодою попереднього власника квартири ОСОБА_7, яка померла АДРЕСА_2 року. ОСОБА_7 була власником квартири на підставі свідоцтва про право власності від 27.10.1993 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.12.2006 року. Вважає, що права ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на проживання в спірній квартирі похідні від прав колишнього власника ОСОБА_7 Позивач є новим власником квартири з 25 листопада 2016 року, він має право, у відповідності до ст. 391 ЦК України, вимагати від відповідачів усунути перешкоди в користуванні своєю власністю. Вважає, що є всі підстави визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав, з наведених у позовній заяві підстав, просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Зазначив, що позивач має намір реалізувати право власника на розпорядження належним йому майном. ОСОБА_8 на користування житлом ОСОБА_6 з відповідачами не укладав і наміру цього робити в нього немає.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, пояснили, що у спірній квартирі відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та фактично проживає з дозволу попереднього власника квартири - її бабусі ОСОБА_7, яка АДРЕСА_2 року померла. Наголосили, що у спірній квартири відповідач ОСОБА_2 проживає разом з малолітньою дочкою ОСОБА_2 Кіреною, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не зареєстрована у квартирі позивача. Стверджує, що іншого житла у них немає. Крім того, зазначають, що позивач хоч і є власником квартири, але не утримує житло та не проживає у квартирі. ОСОБА_2 є матірю одиначкою, проживає разом із дитиною у спірній квартирі, утримує її, здійснила невід'ємні покращення житла, сплачує комунальні платежі. Таким чином, вважають, що відповідач ніяих перешкод у користуванні власністю - житлом, позивачу не створює. Вважає, що вона має право проживати разом з дитиною у квартирі, оскільки позбавляючи її, як матір, права на проживання в квартирі, одночасно позбавляється цього права і її неповнолітня дочка. Оскільки іншого житла у них немає, просять у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через засоби масової інформації.

Заслухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки та піклування, яка заперечила щодо задоволення позову, оскільки з ОСОБА_2 у спірній квартирі проживає без реєстрації її неповнолітня дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що житлова квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_7, яка померла АДРЕСА_2 року, виданого державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Бобак О.І. 25.11.2016 року (а.с.8,10). Право власності позивача зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.11.2016 року за №107, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2016 року (а.с.9).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровані в АДРЕСА_1, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.14,16).

Як зазначено в акті від 17.05.2017 року,складеного комісією в складі представників ЖКП №2 (а.с.77) відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_9, яка не зареєстрована. Даний факт також підтверджується актом обстеження умов проживання неповнолітньої дитини складеним представниками служби у справах дітей від 30.03.2017 року (а.с.76), з якого вбачається, що ОСОБА_2 проживає за вищевказаною адресою з 2005 року, малолітня Кірена проживає без реєстрації у спірній квартирі разом з матір'ю з народження, тобто з 2013 року.

Предметом спору даної справи є питання захисту права приватної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин.

Житлова квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_6, а відповідачі ОСОБА_2 проживаючи там і ОСОБА_6, будучи зареєстрованим за вказаною адресою, порушують його право власності, в т.ч. можливості на свій розсуд здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження своїм майно.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

В суді встановлено, що ОСОБА_6 понад один рік без поважних причин відсутній по місцю постійного проживання, і не належить до переліку осіб, за яким, у відповідності до ст.71 ЖК України, зберігається житло понад зазначений строк. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому суд визнає ОСОБА_6. таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст.405 ЦК України.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачі були зареєстровані у спірній квартирі зі згоди колишнього власника ОСОБА_7, яка померла АДРЕСА_2 року. Спадкоємцем її майна за заповітом є позивач - син ОСОБА_5, який прийняв спадщину та зареєстрував своє одноосібне право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1. З відповідачами ОСОБА_8 він як власник житла, на право користування спірною квартирою, не укладав, що не заперечила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 Крім того, малолітня ОСОБА_2 Кірена за вищевказаною адресою не зареєстрована.

Приймаючи рішення, суд враховує, що право користування спірним житлом втрачено відповідачами внаслідок зміни власника на це житло, яке відбулося в зв'язку з прийняттям спадщини після смерті попереднього власника ОСОБА_7

Заперечення представника органу опіки та піклування щодо задоволення позову та посилання на те, що разом із відповідачем ОСОБА_2 проживає її малолітня дочка, не може слугувати правовою підставою для збереження за відповідачами права користування спірним житлом, оскільки в даному випадку мова йде не про позбавлення права користування, а про втрату такого права з підстав, визначених законом.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що збереження за відповідачами права на користування спірною квартирою та реєстрація у ній, в тому числі відсутнього по місцю проживання ОСОБА_11, порушують законні права позивача, створюють йому перешкоди у здійсненні ним всіх складових права власності, в тому числі права розпорядження належним майном..

Тобто право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Питання щодо відшкодування власником понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на покращення та утримання житла за час користування ним, підлягає вирішенню в іншому провадженні за підтвердження таких витрат належними доказами.

Стосовно забезпечення малолітньоої дитини відповідача житлом, то це прямий обов'язок відповідача ОСОБА_2, яка є матір'ю ОСОБА_9.

Згідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідачів в користь позивача з кожного по 275 грн. 60 коп. сплаченого судового збору, що підтверджується документально (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стянути з ОСОБА_2, ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 по 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 коп. сплаченого судового збору з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук