Справа № 2/243/2771/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
при секретарі Останькович А.О.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В травні 2017 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок № 2 по вул. Папаніна в сел. Билбасівка Словянського району Донецької області. На прохання племінниці він в зареєстрував її в своєму будинку, а 15.07.2015 року ОСОБА_3 зібрала свої речі та виїхала з вказаного будинку, повідомивши йому, що виїжджає до Російської Федерації. Він просив її знятися з реєстрації до відїзду, проте вона цього не зробила, у звязку з чим він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком № 2 по вул. Папаніна в сел. Билбасівка Словянського району Донецької області.
В судове засідання позивач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не зявився, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, за участю свого представника, підтримав позовні вимоги у повному обсязі (а.с.12).
Представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництва інтересів від 23.05.2017 року (а.с.13), у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.20), про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВР № 632319 від 24.05.2001 року, ОСОБА_2 належить будинок № 2 по вул. Папаніна в сел. Билбасівка Словянського району Донецької області (а.с.7).
Відповідно до домової книги для реєстрації громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 зареєстрована у вказаному будинку з 20.01.2012 року (а.с.8-9).
Зазначене підтверджується довідкою Виконавчого комітету Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області № 0240/1436 від 22.05.2017 року (а.с.18).
Як вбачається з акту про не проживання Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області від 22.05.2017 року, депутат Билбасівської селищної ради ОСОБА_4, свідки та квартальний засвідчили, що з 15.07.2015 року ОСОБА_3 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).
Викладене в акті також підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні.
Так, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_2 є її сусідом, з яким вони підтримують доброзичливі відносини. Вона особисто бачила ОСОБА_3 в 2014 році та останній раз - влітку 2015 року, тоді остання збирала свої речі та зазначила, що має намір виїхати до Російської Федерації. Спроб вселитися до будинку ОСОБА_2 ОСОБА_3 не робила, перешкод у проживанні їй ніхто не чинив.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 також є її сусідом та їй достовірно відомо, що до 2015 року ОСОБА_3 періодично зявлялася в будинку № 2 по вул. Папаніна в сел. Билбасівка, а влітку вказаного року вона зібрала свої речі та виїхала. Після цього вона її більше не бачила, при цьому зазначила, що перешкод ОСОБА_3 у проживанні в будинку ОСОБА_2 ніхто не чинив.
Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).
Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).
Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає, що з показань свідків та наданих суду документів достовірно встановлено, що ОСОБА_3, була відсутня за адресою будинок № 2 по вул. Папаніна в сел. Билбасівка Словянського району Донецької області, без поважних на те причин, з липня 2015 року, тобто майже 2 роки, будь-яких домовленостей між нею та власником житла в судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає, що вона втратила право на користування житловим приміщенням.
Суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, який передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391,405 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком № 2, розташованим за адресою: Донецька область, Словянський район, смт Билбасівка, вул. Папаніна.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_7