АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Винниченко Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - Будниченка Олега Валерійовича на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2016 року позивач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 19.07.2012 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку у рамках зарплатного проекту №БН/2012-07.

Згідно з умовами Кредитного договору було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останньою операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 49 000,00 грн. під 28 % річних з кінцевою датою погашення 30.06.2014.

Посилаючись на зазначені обставини та неналежне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого станом на 16.05.2017 року утворилася заборгованість у сумі 24 326 грн. 53 коп., з яких - 10 057,26 грн. - заборгованість за основним боргом; 9 104,66 грн. - заборгованість пo процентам; 2 165,61 грн. - пеня, зарахована на прострочену заборгованість за процентами; 2 999,00 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - Будниченко О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує, що Договір було укладено між відповідачем та Банком в особі філії Банку в Автономній Республіці Крим тобто на території, яка відповідно до чинного законодавства наразі віднесена до території, яка є тимчасово окупованою.

У зв'язку з тимчасовою окупацією внаслідок збройної агресії Російської Федерації, філія Банку в Автономній Республіці Крим припинила свою діяльність, проте, значна частина документів, в тому числі і документи кредитної справи відповідача, залишилась у приміщенні філії Банку в Автономній Республіці Крим, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, і тому Банк не має доступу до них.

З метою захисту своїх законних прав та інтересів та недопущення пропуску строку позовної давності, Банк звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою.

Зазначив, що Банком позовні вимоги були обґрунтовані та надані всі документи, наявні на даний час у Банку, у тому числі і виписки по рахункам відповідача, які в силу положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» є зведеною обліковою бухгалтерською документацією.

Належними доказами, які підтверджують факт укладення Кредитного договору, наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути, в першу чергу, первинні документи, інші бухгалтерські документи та документи фінансової звітності, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Крім того, виписки по рахункам повністю відповідають вимогам чинного законодавства щодо порядку бухгалтерського обліку кредитних операцій, та саме з них можна встановити всі здійснені операції за Кредитом, в тому числі і факти надання Позичальнику кредитних коштів, а також факт укладення Кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з недоведеності позову, оскільки кредитного договору суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами існують договірні зобов'язання, внаслідок невиконання яких у ОСОБА_3 утворилася заборгованість.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15.

Пред'явивши даний позов, позивачем не надано кредитного договору, що ставить під сумнів достовірність розрахунку заборгованості ОСОБА_3

Апеляційна інстанція як і суд першої інстанції позбавлений можливості перевірити кредитний ліміт, розмір відсотків та порядок їх нарахування, чи передбачена договором пеня, строк дії договору та інше, що має важливе значення при вирішенні питання про існування самої заборгованості та її розміру.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - Будниченка Олега Валерійовича - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді