Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/7165/16Головуючий у 1-й інстанції Крамаренко А.І.
Пр. № 22-ц/778/2020/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом виселення відповідача з земельної ділянки, розташованої по вул. Літке, 5 в м. Бердянськ Запорізька область.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га та житловий будинок, що розташовані за адресою: Запорізька область м. Бердянськ, вул. Літке, 5. На даний час відповідач ОСОБА_2 займає вищевказану земельну ділянку без наявності будь-яких правових підстав, не надає їй доступу до земельної ділянки. Всі спроби врегулювати конфлікт мирним шляхом не надали позитивних результатів.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом виселення ОСОБА_2 з земельної ділянки, розташованої за адресою: Запорізька область м. Бердянськ, вул. Літке, 5.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 82-85) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 111), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 113).

У судове засідання 01 червня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с. 115-118) позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2, представник відповідача - ОСОБА_3 не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2 та представника останнього - ОСОБА_3 і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх вищезазначених нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, за присутністю представника позивача ОСОБА_4 за довіреністю (а.с. 50) ОСОБА_5 (а.с. 50).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов позивача у цій справі, суд першої інстанції керувався ст.ст. 11, 15, 57 - 61, 212 - 215 ЦПК України та виходив із можливості задоволення позову в обраний позивачем спосіб захисту, оскільки саме такий спосіб гарантує повний захист права власності позивача.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: Запорізька область м. Бердянськ вул. Літке, 5 (договір дарування, копія а.с. 5). Наявність перешкод у користуванні позивачем належною їй земельною ділянкою знайшло своє підтвердження під час розгляду справи у суді першої інстанції. При цьому, судом першої інстанції правильно було зроблено висновок про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своєю земельною ділянкою власник має право вимагати усунення відповідних перешкод (ст. 391 ЦК України), у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні цією земельною ділянкою.

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що хоча ОСОБА_4 в силу вимог ст. 3 ЦПК України мала право на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі, оскільки за змістом ст. 20 ЦК України остання здійснює захист свого права на свій розсуд.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права … фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Чинними законами України та зокрема ЦК України та ЗК України, не передбачений такий спосіб захисту права власника на користування своєю земельною ділянкою як усунення перешкод у користуванні останньою шляхом виселення відповідача із цієї земельної ділянки.

Оскільки, поняття «виселення» закріплено у Житловому кодексі УРСР, зокрема ст. 109 та стосується приміщень, зокрема жилих.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі (ст. 66 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII, 02.06.2016).

В силу вимог ст. 181 ЦК України земельна ділянка належить до нерухомого майна та для захисту права власника на користування нею існують інші способи захисту, передбачені ЗК України, зокрема ст. 152, та ЦК України, зокрема ст. 16 ч. 2 (п. 3 - припинення дії, яка порушує право, п. 4 - відновлення становища, яке існувало до порушення; заборони вчиняти будь-які дії відповідачу на майбутнє тощо), ст. 387 (витребування майна із чужого незаконного володіння) тощо.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача через неправильно обраний позивачем у цій справі спосіб захисту свого порушеного права власника на користування вищезазначеною земельною ділянкою.

Оскільки, в силу вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб.. в межах заявлених ними вимог…

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Крім того, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 303 ЦПК України).

За таких обставин, доводи відповідача, як особи, яка подала апеляційну скаргу, частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2017 у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у цій справі у цій спосіб слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_4, як позивачеві, у задоволенні її позову у цій справі у повному обсязі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

При цьому, у звязку із задоволенням апеляційної скарги відповідача апеляційним судом у цій справі, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 слід стягнути понесені останнім документально підтверджені судові витрати, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у належному розмірі 606,32 грн. (а.с. 81 оригінал квитанції на суму 690,00 грн.).

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне розяснити ОСОБА_4, що відмова у задоволенні її позову у цій справі через неналежно обраний спосіб захисту порушеного права власника на користування земельною ділянкою не перешкоджає останній звертатись до суду у подальшому окремо від цієї справи із позовом про усунення перешкод з боку відповідача у користуванні вищезазначеною земельною ділянкою в інший, передбачений законами України, спосіб.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у цій справі у цій спосіб відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом 606,32 грн.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7