Справа № 357/843/17 Головуючий у І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження № 22-ц/780/4184/17 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 18 12.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2017 року у справі за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до ОСОБА_2, третя особа: Державна судова адміністрація України, про стягнення безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату суддівської винагороди ,-

встановила:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення коштів. Заявлений позов мотивував тим, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII було встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Цим же Законом було доповнено ч. 6 ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» абзацом 2 такого змісту: «Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах». Листом Державної судової адміністрації України від 15 січня 2015 року № 1-315/15 повідомлено, що у разі скорочення чисельності працівників суду розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

На виконання вищевикладеного на підставі наказу начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 02 лютого 2015 року № 15/0 було проведено скорочення штатних одиниць працівників загальних судів Київської області в усіх судах. Водночас, в Законі № 76-VIII не було передбачено необхідність проведення скорочення працівників в кожному суді певного регіону України окремо для отримання підстави виплачувати суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. В рішенні Ради суддів України № 6 від 05 лютого 2015 року також було зазначено, що у разі скорочення чисельності працівників суду розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати. У зв'язку із вищевикладеним та на підставі наказу начальника територіального управління № 13 від 10 лютого 2015 року виплачено суддям суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Натомість, в подальшому, після проведення Державною судовою адміністрацією України у територіальному управлінні в Київській області фінансового аудиту та аудиту відповідності, встановлено недотримання вимог п. 10 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 76-VIII та перевищено максимальний місячний розмір суддівської винагороди, внаслідок чого у лютому-березні 2015 року суддям понад встановлених обмежень виплачено суддівської винагороди у загальній сумі 919590 грн.

Просив стягнути із відповідача ОСОБА_2, судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кошти у сумі 7308 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Третя особа Державна судова адміністрація України, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суддівська винагорода суддям у січні-березні 2015 року мала виплачуватися із урахуванням вимог п. 10 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким обмежено максимальний розмір суддівської винагороди 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Зазначає, що в Законі № 76-VIII не передбачені будь-які інші умови для виплати суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, крім скорочення посад працівників відповідних установ.

У ході проведення аудиту встановлено, що відповідно до наказів начальника Управління від 02 лютого 2015 року № 05/0 та від 02 березня 2015 року № 06/0, у лютому 2015 року проведено скорочення посад працівників апарату у 11 місцевих загальних судах та в березні 2015 року - у 6 місцевих загальних судах (17 судах із 28). Проте, суддям усіх місцевих загальних судів Київської області, а не тільки тим, у яких відбулося скорочення посад, у лютому та березні 2015 року суддівська винагорода обмежувалася 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

Відтак суддям понад встановлених законодавством обмежень зайво виплачено суддівської винагороди у загальній сумі 919590 грн., тобто виплата винагороди здійснена відповідно до необґрунтованого та безпідставного рішення начальника управління, яке суттєво порушує норми законодавства та призвело до незаконної виплати суддівської винагороди. Крім того, судом першої інстанції не встановлювався той факт, чи було проведено скорочення чисельності працівників зазначеного суду для можливості виплати суддівської винагороди відповідачу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТУ ДСА України в Київській області виплатило відповідачу - судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Жаріковій О.В. суддівську винагороду добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку позивача та за відсутності недобросовісності з боку відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до пункту 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, що становило 8 526 грн., а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати, що становило 12 180 грн.

Також цим Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» було доповнено частину шосту статті 149 чинного на той час Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (з подальшими змінами) абзацом другим такого змісту: «Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах» (підпункт 4 пункту 36 розділу I Закону №76-VIII).

Тобто, цим Законом не вимагалося проведення скорочення штатної чисельності працівників в кожному суді загальної юрисдикції, а встановлювався для цього відповідний кількісний критерій визначення в судах штатної чисельності працівників, виходячи із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах. Дотримання чи недотримання такого критерію, на переконання суду, є обставиною, яка обумовлювала наявність чи відсутність підстав для обмеження розміру суддівської винагороди згідно із вимогами Закону №76-VIII.

Крім того, у пункті 3 мотивувальної частини рішення Ради суддів України №6 від 05 лютого 2015 року з огляду на пункт 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №76-VIII зазначено, що у випадку затвердження штатного розпису суду, кількість працівників в якому відповідає граничній штатній чисельності, визначеній наказом ДСА України від 24 грудня 2014 року №170 «Про затвердження штатної чисельності працівників апаратів місцевих та апеляційних судів», максимальний розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати; у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

У пунктах 1,2 резолютивної частини зазначеного рішення Ради суддів України визнано, зокрема, пункт 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №76-VIII порушенням гарантій незалежності, правового захисту та належних умов діяльності суддів, гарантованих статтями 126 і 130 Конституції України, та визначено, що скорочення апарату суду, здійснення інших заходів повинно здійснюватися з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів протягом 2015 року з огляду на кількісний склад суддів відповідного суду і кількість працівників апарату суду, необхідного для дотримання та забезпечення судових процедур та розгляду судових справ у строки та порядку, визначеному законодавством.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач у зв'язку з проведеним ним скороченням штатних одиниць та затвердженням змін до штатних розписів місцевих загальних судів Київської області на 2015 рік, керуючись пунктом 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №76-VIII, наказом ТУ ДСА України в Київській області від 10 лютого 2015 року №13 установив, що з лютого 2015 року максимальний місячний розмір суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Київської області обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

Листом ДСА України від 24 травня 2016 року № 6-3813/16 повідомлено територіальне управління про те, що на виконання плану діяльності з внутрішнього аудиту на перше півріччя 2016 року, затвердженого наказом ДСА України від 29 грудня 2015 року № 243, та відповідно до наказу ДСА України від 05 лютого 2016 року № 26, відділом аудиту проведено плановий аудит відповідності, ефективності та фінансовий аудит у ТУ ДСА України в Київській області за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року. За підсумками аудиту складено звіт за результатами проведення планового аудиту та надіслано рекомендації до даного звіту.

Згідно рекомендацій від 26 квітня 2016 року до звіту, прийнято рішення забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату заробітної плати, а саме, виплаченої з порушенням вимог Прикінцевих положень Закону № 76-VIII суддівської винагороди у сумі 919 600 грн., при цьому провести відповідні розрахунки.

Листом ДСА України від 14 вересня 2016 року № 6-6511/16 повідомлено ТУ ДСА України в Київській області про необхідність усунення порушень, зазначених у звіті від 25 березня 2015 року № 6-16/2, невиконання яких вважатиметься підставою для притягнення начальника ТУ ДСА України в Київській області до дисциплінарної відповідальності.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 січня 2014 року (справа №6-151цс13), яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленням помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч.4 ст.60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Оскільки позивачем не доведено недобросовісності набувача ОСОБА_2 та рахункової помилки з боку ТУ ДСА України в Київській області при виплаті відповідачу суддівської винагороди у розмірі 7 308 грн., то колегія суддів вважає, що висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивачем не надано доказів на обґрунтування тих обставин, що саме в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області не було проведено скорочення апарату, а відтак, що судді цього суду не мали права на одержання суддівської винагороди в розмірі 10 мінімальних заробітних плат згідно вимог Закону №76-VIII.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо отримання безпосередньо відповідачем ОСОБА_2 суддівської винагороди в лютому - березні 2015 року у розмірі, зазначеного у позові.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції мав встановлювати ці обставини, не відповідають принципу доведеності позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, визначеному у ч.1 ст. 60 ЦПК України, і відхиляються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавчо визнаних підстав для виплати суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат всім суддям загальних місцевих судів Київської області за умови скорочення посад у 17 судах із 28 немає, і що нарахування суддівської винагороди було проведено на підставі безпідставного рішення начальника управління, не спростовують висновків суду про недоведеність позовних вимог.

Таким чином, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :