Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/682/16 Головуючий у 1 інстанції: Носик М.А.
Провадження № 22-ц/778/2007/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 17 вересня 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № Р20.211.71379, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 80 566 грн. зі сплатою 7,9 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Відповідач умови кредитного договору належно не виконував і станом на 20 січня 2016 року має заборгованість в сумі 106 589,70 грн., яка складається з: основний борг 56 469,71 грн., прострочений борг 19 754,80 грн., прострочені проценти 28 616,10 грн., строкові проценти 49,36 грн., нарахована комісія 1 699,73 грн.,

На підставі зазначеного просило стягнути із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Р20.211.71379 від 17.09.2014 року у розмірі 106 589,70 грн. та судовий збір у сумі 1 598,85 грн.

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що при укладенні 17 вересня 2014 року кредитного договору № Р20.211.71379 працівники банку навмисно ввели його в оману, не надавши йому необхідної, доступної та достовірної інформації про умови кредитування та непогодження неналежним чином усіх істотних умов. При відсутності розрахунку сукупності вартості кредиту є істотною умовою, що погоджена сторонами. Окрім цього, непогодженими залишаються ціна (сукупна вартість кредиту) та інші умови, що вказує на те, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам ЦК України (ст. 203 ЦК України).

На підставі зазначеного просив визнати недійсним кредитний договір № Р20.211.71379 укладений між ним та ПАТ «Ідея Банк» від 17.09.2014 року.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 02 вересня обєднано в одне провадження цивільні справи за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 17 березня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» задоволено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Р20.211.71379 від 17.09.2014 станом на 20 січня 2016 року у розмірі 106 589,70 грн., з яких: основний борг 56 469,71 грн., прострочений борг 19 754,80 грн., прострочені проценти 28 616,10 грн., строкові проценти 49,36 грн., нарахована комісія 1 699,73 грн., а також стягнуто із відповідача сплачений судовий збір у сумі 1 598,85 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» відмовити, його зустрічні позовні вимоги задовольнити та визнати кредитний договір № Р20.211.71379 від 17.09.2014 недійсним.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ПАТ «Ідея Банк» та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позов не заснований на законі та є недоведеним.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2014 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 80556 грн., що підтверджується копією кредитного договору №Р20.211.71379 від 17 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3В, та ПАТ «Ідея Банк» (а.с.13-15).

Факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 80 556 грн. підтверджується меморіальним-ордером про видачу кредиту, ОСОБА_3 не заперечувався.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості станом на 20 січня 2016 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 106 589,7 грн. в тому числі: 56 469,71 грн. - основний борг; 19 754,8 грн. - прострочений борг; 28 616,1 грн. - прострочені проценти; 49,36 грн. - строкові проценти; 1699,73 грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту (а.с.18).

Зазначений розрахунок відповідачем за первісним позовом не спростований.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Ідея Банк» та стягнення з ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором №Р20.211.71379 від 17 вересня 2014 року.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, оскільки згідно матеріалів справи ОСОБА_3, укладаючи договір з ПАТ «Ідея Банк», ознайомився з умовами, на яких банк здійснює кредитування, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту; сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, банком було надано ОСОБА_3 у належній формі всю інформацію про умови кредитування та інформацію, передбачену правилами надання банками України інформації споживачу.

Особистий підпис ОСОБА_3 на кредитному договорі свідчить про те, що він розумів природу вчинюваних ним правочинів, був ознайомлений із правами та обов'язками позичальника.

Відповідачем не надано ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції доказів, які б спростовували той факт, що волевиявлення позичальника при укладенні кредитного договору було вільним та відповідало його внутрішній волі, оскільки банк жодним чином не змушував його укладати цей правочин, натомість він проявив таку ініціативу, звернувшись в одне з відділень позивача для отримання кредитних коштів. Отже, на момент укладення оспорюваного договору відповідач ОСОБА_3 був вільним у виборі банку-контрагента, з яким він має намір вступити у договірні правовідносини. Банк, у свою чергу, не навязував своїх умов позичальнику, оскільки при бажанні він міг їх відкоригувати.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 за своїм змістом є розширеною зустрічною позовною заявою, яка містить додаткові обставини, на які ОСОБА_3 не посилався в зустрічній позовній заяві та які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: