Ухвала іменем україни
11 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКоротуна В.М.,
суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_6 про визнання правочину нікчемним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05 квітня 2013 року між AT «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10013/0332 ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої сторони було укладено договір банківського вкладу № 12304755.

Однак банк вважає, що між сторонами не виникало договірних правовідносин, а договір банківського вкладу є нікчемним і таким, що не породжує правових наслідків для його сторін, а отже є таким, що не може бути підставою для утримання коштів, так як при його укладенні не додержано письмової форми договору банківського вкладу, оскільки відсутні документи, які підтверджують факт прийняття банком від ОСОБА_6 грошових коштів. Вважає, що останнім грошові кошти як вклад у банк не вносились і відповідно проценти на них банком не нараховувались.

Крім того, зазначає, що в провадженні Личаківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про вчинення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 5. ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України. В процесі розгляду даного кримінального провадження відповідачем ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до AT «Ощадбанк» про стягнення коштів у розмірі 47 150 грн.

У зв'язку з вищевикладеним ПАТ «Державний ощадний банк України» просило суд визнати договір від 05 квітня 2013 року № 12304755 на вклад «Депозитний», укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_6, нікчемним.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2015 року скасовано. Позов задоволено. Визнано договір від 05 квітня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 нікчемним. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що договір депозиту укладений належним чином, відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України та ст. 1059 ЦК України, тому не може вважатись нікчемним, а відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від фізичної особи на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що письмова форма договору банківського вкладу, що оспорюється, дотримана не була, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1059 ЦК України цей договір є нікчемним.

Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що 05 квітня 2013 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі завідуючого ТВБВ № 10013/0332 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було підписано договір № 12304755 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи. Згідно з п. 1.1 договору вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 на умовах цього договору кошти в сумі 40 тис. грн строком на 1 місяць. Днем повернення депозиту є 05 травня 2014 року. Процентна ставка за депозитом встановлюється у розмірі 16,5 % річних. Сплата процентів за користування депозитом здійснюється по закінченні терміну. Договір скріплено печаткою банку, підписами уповноваженого працівника банку та ОСОБА_6

Згідно із заявою на прихід готівки від 05 квітня 2013 № 1230475 ОСОБА_6 вніс 40 000 грн на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2, на вказаній заяві відсутній відбиток печатки (штампа) та або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Крім того, судом встановлено, що в провадженні Личаківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальна справа щодо вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2. ст. 366 КК України.

В процесі кримінального провадження у вищевказаній кримінальній справі ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до банку про стягнення коштів у розмірі 47 150 грн. При цьому, як на підставу для пред'явлення позову, позивач посилається на договір банківського вкладу від 05 квітня 2013 року № 12304755, що укладений між АТ «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10013/0332 ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно із ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення, відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відсутність реєстрації договору банківського вкладу і, як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків і, як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Разом з тим договір банківського вкладу (депозиту) може бути визнано недійсним у зв'язку з порушенням інших умов дійсності правочинів, передбачених, зокрема, ч. ч. 1-3, 5, ст. 203 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція № 337), яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції № 492, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 дозволяє дійти такого висновку: письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, заява на прихід готівки від 05 квітня 2013 № 1230475, яка надана позивачем на підтвердження внесення ним, як вкладником, коштів згідно з договором на вклад «Депозитний», не є належним та допустимим доказом, які визначені у пункті 1.4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, а саме: номер рахунку, на який внесено кошти (НОМЕР_2), є відмінним від номера рахунку, вказаного в Договорі банківського вкладу (НОМЕР_1), а також на цій заяві відсутній відбиток печатки (штампа) та/або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що внесення ОСОБА_6 на рахунок коштів у розмірі 40 тис. грн згідно з договором № 12304755 на вклад «Депозитний» не підтверджено належно оформленими документами, що відповідають вимогам, встановленим нормативними актами у сфері банківської діяльності, не була дотримана письмова форма договору банківського вкладу, що оспорюється, а отже, відповідно до ч. 2 ст. 1059 ЦК України цей договір є нікчемним.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В.Попович