АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3223/17 Справа № 174/695/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борцова А. А. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору № DNXRRC09920006 від 06.12.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 11000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов'язків закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис в заяві. Позичальник зобов'язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, комісії в строки та на умовах визначених відповідно до заяви та умов. В зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 10.11.2016 року має заборгованість 250134,09 грн., яка складається з наступного: 10999.93 грн. - заборгованість за кредитом; 1451,46 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4224,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 233458,70 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Наказом Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.11.2008 року з відповідача стягнуто 19195,19 грн., з яких 11000,00 - заборгованість за кредитом; 974,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1760,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 5460,98 грн. - заборгованість по пені. Просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 90000,00 грн. яка складається з: 477,25 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2464,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 87058,75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, та стягнути понесені ним судові витрати (а.с. 2-3).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року, у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с.47-50).

Не погодившись з рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.55-56) .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до договору № DNXRRC09920006 від 06.12.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, осатаній отримав кредит у розмірі 11000,00 грн., на строк 24 місяці з 06.12.2007 року по 06.12.2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 176,00 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1000.00грн., а ОСОБА_2 зобов'язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, комісії в строки та на умовах визначених відповідно до заяви та умов. (а.с. 7).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № DNXRRC09920006 від 06.12.2007року, що укладено між сторонами, ОСОБА_2 має заборгованість, яка нарахована з 06.12.2007 року по 10.11.2016 року, станом на 10.11.2016 року - 250134,09 грн. із них відрахована сума, що задоволена судовим наказом 19195,19 грн., залишок заборгованості складає 233458,70 грн., сума пред'явлена позивачем до стягнення становить 90000 грн. 00 коп. (дев'яносто тисяч гривень 00 копійок), в тому числі: 477 грн. 25 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2464 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 87058 грн. 75 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. (а.с.5-6).

Згідно копії судового наказу Вільногірського міського суду від 26.11.2008 року з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору в сумі 19195 грн. 19 коп. (а.с. 4)

Залишок заборгованості відповідача, згідно наданого позивачем розрахунку, становить 233458,70 грн., сума пред'явлена позивачем до стягнення - 90000 грн. 00 коп., в тому числі: 477 грн. 25 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2464 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 87058 грн. 75 коп. - пеня.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, при цьому посилався на ст. 57 ЦПК України де встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є позивач та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, у зв'язку з неналежним виконанням якого, судовим наказом Вільногірського міського суду від 26.11.2008 року з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору в сумі 19195 грн. 19 коп.

23 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вищевказаним договором та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 90000 грн. 00 коп., в тому числі: 477 грн. 25 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2464 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 87058 грн. 75 коп. - пеня.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору та частиною другою статті 625 ЦК України.

Позивач, звертаючись з даним позовом, посилається на те, що залишок заборгованості відповідача, становить 233458,70 грн., сума пред'явлена позивачем до стягнення - 90000 грн. 00 коп., в тому числі: 477 грн. 25 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2464 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 87058 грн. 75 коп. - пеня.

Разом з тим, згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору, його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), у заяві позичальника від 06.12.2007 р. домовленість сторін про порядок строки та розмір нарахування відсотків за користування кредитом, комісії та пені відсутня, тому саме відповідно до вказаних Умов, відповідач повинен сплачувати позивачу вказані платежі, в тому числі і пеню, розмір якої відповідно до п. 5.1 вказаних Умов становить 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки платежу.

Однак, у наданих до позову, в якості доказу, Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), відсутній підпис відповідача ОСОБА_2, а також не зазначена дата затвердження вказаних Умов позивачем, тому останнім не доведено, що саме ці Умови розумів відповідач ОСОБА_2, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані Умови містили саме ці права банку в момент підписання заяви відповідачем та в подальшому ці Умови не змінювались позивачем.

Крім того, позивачем не зазначено та не доведено під час розгляду справи в апеляційній інстанції період за який ним нараховано заборгованість, яку він просить стягнути з відповідача та її розмір.

Так, згідно позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості, розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед позивачем по відсоткам та комісії останнім визначено математично, шляхом віднімання суми, стягнутої з відповідача на підставі судового наказу від 26.11.2008 року від загальної суми заборгованості за період з 06.12.2007 р. по 10.11.2016 р. (а.с. 6), а розмір пені, яка підлягає стягненню, визначено довільно, в розмірі 87058 грн. 75 коп.

Разом з тим, згідно наданої позивачем копії судового наказу від 26.11.2008 р., з відповідача була стягнута заборгованість по кредитному договору в розмірі 19195 грн. 19 коп., але які саме суми заборгованості по відсотках, комісії та пені входили до цієї суми, за який період проведено стягнення у вказаному наказі не зазначено, з наданого позивачем розрахунку заборгованості встановити ці обставини неможливо, а інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем при судовому розгляді справи не надано, не обґрунтовано як розмір та період заборгованості по відсоткам, комісії та пені, яка стягнута з відповідача на підставі вказаного наказу, так і розмір та період заборгованості по вказаним платежам, які, на думку позивача, підлягають стягненню.

Представник позивача не зміг пояснити, походження пред'явленої суми до стягнення, з чого кожна її складова складається та за який період вона нарахована.

Колегією суддів представнику позивача було роз'яснено положення ст. 10 ЦПК України та ухвалою від 08.06.2017 року витребувано докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Однак зазначена ухвала про витребування виконане не була, доказів на підтвердження заявлених позовних вимог суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та обґрунтованість та відповідність нарахованої заборгованості умовам договору, її розмір, складові частини та період за який вона нарахована.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо наявності заборгованості за кредитним договором у визначеній у розрахунку сумі є безпідставними, оскільки позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано суду належних доказів та не вказано на них в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає, що вони не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Отже, доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: