У Х В А Л А

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгенівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх судових інстанцій залишено без змін.

3 жовтня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 липня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 232, частини третьої статті 238 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року, 24 грудня 2014 року, 11 вересня 2013 року, 18 січня 2012 року, 12 та 26 жовтня 2011 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовані зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про те, що ОСОБА_4 не довела існування зловмисної домовленості між ОСОБА_6, який діяв як представник від її імені на підставі довіреності під час укладення спірних договорів та ОСОБА_5, покупцем будинку та земельної ділянки, а також не довела, що ОСОБА_6 усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для довірителя наслідків та бажає (або свідомо допускає) їх настання.

Натомість у наданій для порівняння ухвалі від 14 квітня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком апеляційного суду про те, що позивачка довела існування зловмисної домовленості між її представником та покупцем її квартири, які є близькими родичами.

В ухвалі від 18 січня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку відповідно до статті 232 ЦК України з огляду на доведеність позивачкою того, що її представник під час укладення спірного правочину діяв усупереч її інтересам.

Отже, надані заявницею для порівняння судові рішення не можуть бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки висновки, зроблені у цих судових рішеннях та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, встановлених судами.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 та 26 жовтня 2011 року, 11 вересня 2013 року та 24 грудня 2014 року не вказують на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції, скасувавши рішення судів першої та апеляційної інстанцій, направив справи на новий розгляд з передбачених статтею 338 ЦПК України підстав порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справ.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгенівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 липня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко