У х в а л а

5 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», третя особа - ОСОБА_5, про розірвання договору та стягнення коштів і зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 23 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Зустрічні позовні вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» суд задовольнив: визнав нікчемним укладений 22 червня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Хрещатик» договір банківського вкладу «Оберіг» у доларах США зі щомісячною сплатою процентів (12 місяців) на суму 286 тис. доларів США; стягнув з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» 243 грн 60 коп. судового збору.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року залишила без змін.

21 вересня 2017 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_6, звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 1058, 1059, 1068 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного Банку України (далі - НБУ) від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня і 5 липня 2017 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 25 квітня і 6 червня 2012 року, 27 січня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 21 червня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для стягнення грошових сум за договором банківського вкладу, оскільки позивачка відповідно до положень статей 1058, 1059 ЦК України не довела належними та допустимими доказами факту його укладення.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 25 січня 2017 року суд касаційної інстанції, направивши справу на новий розгляд до апеляційного суду, вказав на порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі від 5 липня 2017 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення про задоволення первісного позову щодо стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу та відмову в задоволенні зустрічного позову щодо визнання договору припиненим, погодився з їх висновками про те, що позивач на виконання умов договору банківського вкладу передав банку грошові кошти у визначеній сумі (що підтверджується випискою з особового рахунку та меморіальним ордером), однак банк узятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу не виконав, оскільки не повернув позивачу у визначений договором строк суму вкладу та нараховані проценти.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У постановах від 25 квітня і 6 червня 2012 року, на які заявниця посилається на підтвердження передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави перегляду судових рішень, Верховний Суд України зробив правовий висновок, що, виходячи зі змісту частини першої статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення, пункту 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції у банках України (затвердженої постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337) письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами)та звичаями ділового обороту, які зі свого боку підтверджують внесення готівки у відповідній платіжній системі. При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (частина третя статті 1058, частина друга статті 1068 ЦК України, пункт 2.1 Положення).

У наданій заявницею постанові від 27 січня 2016 року Верховний Суд України дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд судових рішень з огляду на те, що висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, щодо зобов'язання банку повернути позивачу суму вкладу та нараховані проценти, оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини і банк порушив передбачене статтями 1058, 1060 ЦК України право позивача на повернення грошових коштів за укладеними договорами не суперечить викладеним у наданих для порівняння постановах Верховного Суду України висновкам, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, за результатами перегляду яких Верховним Судом України прийнято ці постанови, наявні різні фактичні обставини.

Отже, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 25 квітня і 6 червня 2012 року, 27 січня 2016 року, оскільки ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не суперечить цим висновкам.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», третя особа - ОСОБА_5, про розірвання договору та стягнення коштів і зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко