АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №752/9100/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Юрченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року та ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9737/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів, боржника та поручителя, на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 80 592, 62 грн., проценти за користування позикою у розмірі 4 173, 15 грн., а також 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 331, 20 грн. (а.с.3-4).

17 липня 2017 року ухвалою судді Голосіївський районним судом м. Києва роз'єднано в самостійне провадження позовні вимоги у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі ст. 126 ЦПК України та виділено в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (а.с.14).

18 липня 2017 року Голосіївський районним судом м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 повернуто позивачу на підставі ст. 115 ЦПК України для подання її до належного суду (а.с.15).

Не погодившись із такими ухвалами суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвали суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про роз'єднання позовних вимог та повернення позовної заяви, оскільки законодавством передбачено право кредитора пред'явити спільний позов до боржника та поручителя та відповідно подати матеріали до суду за місцем проживання одного з відповідачів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до змісту поданої позовної заяви, у правовідносинах, що склалися між сторонами, ОСОБА_1 є кредитором, ОСОБА_2 - боржником, а ОСОБА_3 - поручителем.

Відповідно до вимог, встановлених статтею 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 555 ЦК України передбачено, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Отже, проаналізувавши вищезазначені норми матеріального законодавства, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги, пред'явлені до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, випливають із однієї правової підстави, і у разі пред'явлення позову вони виступають як співвідповідачі.

Таким чином, заявлені позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в окремих провадженнях, оскільки це пов'язано з визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Суд на зазначене уваги не звернув, що призвело до помилкового роз'єднання заявлених позовних вимог та виділенням в самостійне провадження позовних вимог до ОСОБА_3

Статтею 113 ЦПК України визначено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Відповідно до роз'яснень, які міститься у п. 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року суди мають виходити з того, що таке правило підсудності зазвичай стосується позовних вимог, які випливають із однієї правової підстави та пред'являються до кількох осіб.

Відтак, ОСОБА_1 подав позов до суду за останнім відомим йому місцем проживання одного із відповідачів - ОСОБА_3, а саме за адресою: АДРЕСА_1, що територіально розташовано в адміністративних межах Голосіївського району м. Києва, тобто із дотриманням правил підсудності, передбаченими вимогами ст.113 ЦПК України.

Оскільки судом першої інстанції неправомірно роз'єднано заявлені позовні вимоги, ухвала про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 також є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального законодавства.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 18 липня 2017 року та ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права, і є такими, що підлягають скасуванню з передачею питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 липня 2017 року та ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року скасувати.

Передати питання прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль