22-ц/775/714/2017(м)
263/8307/17

Головуючий в 1 інстанції Киян Д.В.
Доповідач: Лопатіна М.Ю.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„24 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:
головуючого судді: Лопатіної М.Ю.
суддів: Биліни Т.І., Принцевської В.П.
за участю секретаря : Зал Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Донецький обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення,
за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в обґрунтування якої зазначав, що у зв`язку з тим, що йому встановлено групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з проходженням військової служби в республіці Ефіопія, де велись бойові дії, а тому він має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів війни, 13 червня 2017 року він звернувся до Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України із заявою стосовно виплати йому одноразової грошової допомоги. Проте, листом від 21 червня 2017 року за № СЗ 420 Донецький обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України відмовив йому у призначенні зазначеної грошової допомоги, з огляду на те, що в нього відсутній документ, що свідчить про обставини поранення. Просив встановити факт отримання ним у 1978 році контузії головного мозку та причинний зв`язок між отриманим пораненням, контузією, каліцтвом та настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в республіці Ефіопії, де він приймав участь у бойових діях у період з 24 січня 1978 року по 03 лютого 1978 року та з 24 березня 1978 року по 31 березня 1978 року, що йому необхідно для отримання одноразової грошової допомоги.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2017 року провадження у вищевказаній справі закрито.
В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення. При цьому зазначила, що суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про те, що факти поранення, контузії, каліцтва не підлягають встановленню в судовому порядку, оскільки згідно з вимогами п.3 ч.1.ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
В судовому засіданні апеляційного суду заявник та його представник ОСОБА_2 , діюча за довіреністю, підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Представник заінтересованої особа у судове засідання не з`явився, згідно заяви, просив справу розглянути за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, заявника та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно ч.ч.1.2 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно роз?яснень, викладених в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із наступними змінами та доповненнями, при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в установленому законом порядку.
Зокрема, пунктами 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, з послідуючими змінами, передбачено, що групу інвалідності, причину і час її настання визначають міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії.
Таким чином, суд першої інстанції, з дотриманням положень вищезазначених норм права та роз`яснень Верховного Суду України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що справа за заявою ОСОБА_1 про одержання контузії при виконанні обов`язків військової служби та встановлення причинного зв`язку між отриманим пораненням, контузією та каліцтвом та настанням інвалідності не може розглядатись у судовому порядку.
Посилання в апеляційній скарзі на вимоги п.3 ч.1.ст. 256 ЦПК України є такими, що не заслуговують на увагу суду, з огляду на те, що дана норма закону регулює питання, пов`язане із встановленням факту каліцтва на виробництві, а не при виконанні обов`язків військової служби.
Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми процесуального права, суд із урахуванням встановлених обставин справи дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що дана справа не може розглядатись у судовому порядку.
Згідно п.1.ч.1.ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.
З урахуванням наведеного, оскаржена ухвала суду відповідає вимогам закону і підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 303,307,312, 315 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: