Справа № 758/8733/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Калашніковій Л.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення спадкоємців від права на спадкування за законом, визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, яку в ході розгляду справи уточнив та просив визнати спадщину, вказану нотаріусом 13.07.2013 р. у свідоцтві про право на спадщину ВТІ №528331 на суму 85 646,46 грн. та свідоцтві про право на спадщину за заповідальним розпорядженням ВТІ №528330 на суму 30 000 грн. особистою приватною власністю його батька ОСОБА_4 та визнати недійсним право відповідачки на спільну сумісну власність цього спадку; усунути відповідачів від права спадкування за законом; зобов'язати відповідачів повернути отриману спадщину у банки на рахунки, вказані у вищезазначених свідоцтвах або на інші рахунки, надані для цього банками, які будуть вказані позивачем; зобов'язати відповідачів відшкодувати витрати на догляд, лікування та поховання ОСОБА_4 на суму 11 087, 08 грн. Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача - ОСОБА_4, догляд за яким здійснював позивач. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з вкладів, які знаходилися на зберіганні у ПАТ КБ «ПриватБанк» та у ПАТ «Юнекс Банк». Позивач вказує, що він та відповідачі звернулися до Четвертої київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Державний нотаріус видав на ім»я відповідачки ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на спадщину, а саме на 1/2 частину вкладів (як частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу), а іншу 1/2 частину спадщини на підставі ст. 1261 ЦК України поділив на трьох спадкоємців. Позивач зазначив, що кошти у банках, які складають спадщину, є особистою приватною власністю батька - ОСОБА_4, тому відповідачка не має права на 1/2 частину спадщини, крім того, суми у свідоцтві про право на спадщину вказані не вірно. Також, ОСОБА_1 вказує, що відповідачі всіляко ухилялися від надання допомоги батьку, доки він перебував у безпорадному стані, а тому на підставі ч.5, 6 ст. 1224 ЦК України вважає, що їх необхідно усунути від права на спадкування.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що його батько ОСОБА_4 знаходився у безпорадному стані з початку грудня 2012 р., коли його забрала швидка до лікарні з інсультом., до самої смерті, яка настала у лікарні 22.12.2012 р. Весь цей час він доглядав за батьком, а відповідачка нічого не робила, відповідач знаходився у Америці. Вважає, що він не пропустив строк на звернення до суду, оскільки спадкова справа після смерті батька була відкрита 31.01.2013 р., 6 місяців сплинуло 31.07.2013 р., з позовом він звернувся 13.07.2016 р. - в межах 3-річного строку. Відраховуючи з 31.07.2013 р.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Представником позивача, через канцелярію суду подані письмові заперечення, в яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість. Крім того, просив застосувати строки позовної давності до даних правовідносин.

Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ст.1218 ЦК України після смерті спадкодавця ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді вкладів, які знаходилися на зберіганні у ПАТ КБ «ПриватБанк» та у ПАТ «Юнекс Банк»

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи позивач належить до спадкоємців за законом 1 черги та є сином померлого, а відповідачі є дружиною та сином померлого відповідно та також є спадкоємцями за законом 1 черги..

Згідно копії спадкової справи № 25/2013, заведеною 31.01.2013 р. Четвертою київської державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини за законом у встановлений законом строк звернулися сторони у справі - позивач та відповідачі.

Державний нотаріус видав на ім»я відповідачки ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_4, а саме на 1/2 частину вкладів (як частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу), а іншу 1/2 частину спадщини на підставі ст. 1261 ЦК України поділив на трьох спадкоємців.

Суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що кошти у банках, які складають спадщину, є особистою приватною власністю батька ОСОБА_4, оскільки це є гроші, які на початку 2000-х років він надав батькові двічі по 10 тис. грн. на життя, однак дані кошти батько не витрачав, а клав на депозит у банк та мав проценти, а тому відповідачка не має права на 1/2 частину спадщини, виходячи з такого.

Стаття 24 Кодексу України про шлюб та сім'ю, що втратив чинність з 01.01.2004 р., встановлювала правовий режим роздільного майна подружжя.

Відповідно до даної правової норми майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, що набув законної сили з 01.01.2004 р., особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 58 СК України передбачено, що якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

На підставі ст.59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач у судовому засіданні не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкові кошти були особистою власністю померлого ОСОБА_4

Відповідно до ч. 5 ст.1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту даної норми закону та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що, дійсно, стосунки між рідними в переважній більшості є недоступними для оточуючих і їм притаманні особливі та виключні взаємовідносини між собою, наявність яких можливо інколи і не сприймається суспільством. Проте, незважаючи на специфіку спірних правовідносин, суд позбавлений права відступати від процесуальних вимог щодо оцінки доказів.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів, правових підстав для усунення відповідачів від права на спадкування не вбачається, оскільки факт саме умисного ухилення останніх від надання спадкодавцеві допомоги, з огляду на недопустимість доказування на припущеннях, не встановлено.

Позивач як на підставу позову посилається саме на те, що батько 20 діб лежав у лікарні не приходячи до тями у безпорадному стані, і що саме він та його дружина піклувалися про ОСОБА_4

На підтвердження факту хвороби спадкодавця, його перебування у стаціонарі в грудні 2012 р. та безпорадного стану позивачем не наданого жодного письмового доказу.

Крім того, суд, звертає увагу, що стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Також, суд бере до уваги, що відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому в силу свого віку, остання не мала змоги надати належну допомогу своєму чоловіку.

Судом встановлено, що померлий за життя не звертався до відповідачки чи відповідача ОСОБА_3 із позовами про стягнення аліментів.

Не надано доказів звернення померлого ОСОБА_4 до відповідачів з проханням надання допомоги.

Згідно показань допитаної у судовому засіданні як свідка ОСОБА_6, з якою позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах, відповідч у справі ОСОБА_3 приблизно з 2005-2006 р.р. проживає у США.

Суд не приймає до уваги показання допитаного в судовому засіданні як свідка ОСОБА_7, який є священиком за місцем проживання позивача, оскільки даний свідок не зміг вказати дату смерті батька позивача, зазначивши, що ОСОБА_4 помер в 2008-2010 р.р.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування взагалі не підтверджуються належними доказами (ст. 58 ЦПК України).

Зазначені обставини, а саме недоведеність умисного ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги є вочевидь переконливими та є ґрунтовною підставою для відмови в позовних вимогах. Наявність або ж відсутність інших обставин, визначених в ст.1224 ЦК України, жодним чином не впливає на вирішення цивільного спору по суті.

Сам факт понесення витрат на поховання свого батька позивачем за власні кошти, не є підставою для усунення від права на спадкування дружини та сина.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Позивач просить стягнути з відповідачів витрати на поховання ОСОБА_4, витрати на поминальний обід та встановлення пам'ятника.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Надані позивачем товарні чеки не можуть бути належним доказом щодо сплати ціни пам'ятника, оскільки в них не вказаний замовник або платник, не зазначено для кого виготовляється пам'ятник, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню також вимоги про стягнення витрат на догляд та лікування, оскільки не надано доказів, що саме ці ліки призначалися померлому.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки вимоги позивача є безпідставними та не заснованими на законі.

Оскільки суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, то судом не віршується питання застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір, оскільки вищевказаний позов підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, ст.1216, 1218, 1224, 1232, 1261 ЦК України, ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», керуючись ст.ст.3, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення спадкоємців від права на спадкування за законом, визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова