Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Собакінських С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "ММК ім.Ілліча", треті особи Первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки "Народна Солідарність", Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПрАТ "ММК ім. Ілліча", про визнання незаконним та скасування наказу, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ "ММК ім. Ілліча" про визнання незаконним та скасування наказу, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з листопада 1982 року, та 08 серпня 2016 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки ліквідація структурного підрозділу не передбачала скорочення штату працівників підприємства, окрім того, фактично замість одного підрозділу (відділу контролю якості) був створений інший відділ, який фактично виконує ті ж самі функції. Зазначив, що виявляв своє бажання на перевід на інші вакантні посади, однак відповідачем йому було розяснено, що він не може бути переведений оскільки не має відповідної освіти та кваліфікації. З 04 серпня 2016 року ОСОБА_1 є членом виборного органу первинної профспілкової організації «Народна солідарність», яка не давала згоди на його звільнення, також не було отримано згоду вищого органу профспілкової організації, так як він обраний членом виборного органу. Згода, надана іншою профспілкою - Первинною організацією профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПрАТ "ММК ім. Ілліча", на думку позивача, не може братись до уваги, оскільки останнім 04.08.2016 року було подано заяву про вихід із вказаної профспілки. Просив визнати незаконним та скасувати наказ № 831 від 08 серпня 2016 року про припинення трудової угоди, поновити його з 08.08.2016 року на посаді майстра контрольної ділянки МПЦ 3000, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що не згодний з наказом про звільнення, оскільки в ньому невірно зазначено посаду, з якої його звільнили, а також згоду на його звільнення надала профспілка Управління контролю якості, до якої він відношення не мав, оскільки працював у відділі технічного контролю. Також зазначив, що постановою профспілки від 28.10.2015 року визначені повноваження структурних підрозділів профспілок, так, пунктом 2.4. передбачено, що структурним підрозділам профспілки надано право надання згоди на звільнення працівників за п. 1 (окрім ліквідації структурного підрозділу), п. 2, 3, 4, 5, 7 ст. 40 КЗпП. Враховуючи, що його звільнили саме за п. 1 ст. 40 КЗпП, то згода, надана структурним підрозділом профспілки не може враховуватись при звільненні та є порушення трудового законодавства. Також відповідачем не враховано те, що він є членом виборного органу іншої профспілки, його згоду на перевід на інші посади, ПрАТ "ММК ім.Ілліча" не повідомляв його про скорочення. Відзначив, що 08 серпня 2016 року приблизно о 13-14 годині повідомив керівництво заводу про його членство в іншій профспілці. Також голова профспілки «Народна солідарність» в телефонному режимі в липні 2016 року повідомляла директора з персоналу ПрАТ "ММК ім.Ілліча" про те, що він наразі є членом нової профспілки, а вже 08 серпня 2016 року цю інформацію було направлено в письмовому вигляді рекомендованою поштою.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з наступних підстав. Згідно зі Статутом ПАТ «ММК ім. Ілліча» до компетенції ОСОБА_2 Товариства належить затвердження організаційних структур (зокрема прийняття рішень відносно створення, реорганізації та ліквідації філіалів, представництв, відділень та інших відокремлених підрозділів) Товариства. Рішенням ОСОБА_2 № 97 від 13.01.2015 року була затверджена нова організаційна структура Товариства, та 20.03.2015 року на підприємстві відповідача був виданий наказ № 167 «Про зміну організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча». Згідно з пунктом 1 цього наказу було передбачено створення такого структурного підрозділу як Управління контролю якості. 14.07.2015 року був виданий наказ № 525, відповідно до якого була передбачена повна ліквідація Відділу контролю якості, де працював відповідач. На виконання наказу ОСОБА_1 10.08.2015 року був ознайомлений з ним під власноручний підпис. Оскільки посада була виведена із штатного розпису, йому 10.08.2015 р., 23.09.2015 р., 25.09.2015 р., 25.12.2015 р., 04.08.2016 р., 05.08.2016 р. та 08.08.2016 р. було запропоновані інші посади, які були вільні на комбінаті саме на ці дати, від яких позивач відмовився. Ніяких доказів того, що позивачу було відмовлено у будь-яких вакансіях, які він начебто обрав, ним до суду не надано. Твердження позивача, що 04.08.2016 року він надав заяву про вихід із профспілки ПрАТ «ММК ім. Ілліча» не є спроможними та не ґрунтуються на доказах. Заява про вихід з профспілки була подана позивачем 08.08.2016 року разом із повідомленням про його членство у профспілці «Народна солідарність», при цьому ніяких документів на підтвердження того, що від обраний на посаду виборного органу, останнім не надано.

Представник третьої особи первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПрАТ "ММК ім. Ілліча" в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, та письмово пояснили, що питання відповідно ОСОБА_1 ними розглядалося та надавалася згода профспілки на розірвання трудового договору по п.1 ст. 40 КЗпП України.

Представник третьої особи Первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки "Народна Солідарність" просила позовні вимоги позивача задовольнити, бо при звільненні ОСОБА_1 були допущенні порушення КЗпП України.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 17.11.1982 року перебуває в трудових відносинах з відповідачем, та 08.08.2016 року був звільнений з займаної посади на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 831 (а.с. 45).

Пунктом 19 Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі Пленум) розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що наказом генерального директора ПрАТ "ММК ім. Ілліча" № 525 від 14.07.2015 року вирішено ліквідувати структурний підрозділ відділ технічного контролю та здійснити звільнення працівників зазначеного підрозділу, які не надали згоди на перевід на іншу роботу, за ч. 1 ст. 40 КзпП України. 10 серпня 2015 року ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення з займаної посади у звязку зі змінами в організації виробництва і праці (а.с. 30).

Рішення про зміну організаційної структури було прийнято рішенням № 97 наглядової ради ПрАТ «ММК ім. Ілліча» 13.01.2015 року, відповідно до якого винесено наказ № 167 від 20.03.2015 року про створення структурного підрозділу управління контролю якості. Статутом ПрАТ "ММК ім.Ілліча" передбачено, що до компетенції ОСОБА_2 ради Товариства входить затвердження організаційної структури Товариства (в тому числі прийняття рішень щодо утворення, реорганізації та ліквідації філій, представництв, відділень, інших відокремлених підрозділів Товариства тощо).

Таким чином, судом встановлено, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація структурного підрозділу відділу технічного контролю.

За змістом ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Неодноразово 10.08.2015 р, 23.09.2015 р., 25.09.2015 р. 25.12.2015 р., 04.08.2016 р., 05.08.2016 р. 08.08.2016 р. позивачеві було пропоновано перевід на посади в структурних підрозділах відповідача, зі списком вакансій ОСОБА_1 було ознайомлено під його власноручний підпис. Від запропонованих вакансій останній відмовився, про що неодноразово складались акти (а.с. 141, 143) та протоколи (а.с. 145, 148, 150, 152, 154) про його відмову від запропонованих вакансій. Відповідно до протоколу від 25.09.15 року, рукою позивача зроблений запис « С данными вакансиями ознакомлен 25.09.2015 г.». При цьому, до протоколу доданий список вакансій, який є актуальним саме на 25.09.2015 року і є вакансія контролера у виробництві чорних металів в Управлінні контролю якості.

Отже, роботодавець дотримав умови ст.49-2 КЗпП, оскільки позивач був ознайомлений на час попередження про звільнення з усіма вакантними посадами, проте ОСОБА_1 не скористався та не реалізував своє право на перевід.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч. 1 ст. 43 КЗпП України).

Також судом встановлено, що відповідач 02.08.2016 року звернувся з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України до про професійної спілки комітету «Управління контролю якості ПрАТ «ММК ім. Ілліча». 04 серпня 2016 року у присутності ОСОБА_1 було розглянуто зазначене подання та вирішено надати згоду на його звільнення (а.с.160).

Згідно з ч. 6 ст. 43 КЗпП України якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Аналогічні приписи містяться у ст. 39 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-ХIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення.

Постановою профспілкового комітету ПрАТ «ММК ім. Ілліча» № 21 від 20.10.2015 року (зі змінами від 25.11.2015 року) профспілковим комітетам структурних підрозділів надано повноваження щодо розгляду письмового подання власника або уповноваженого ним органу на розірвання трудового договору за п. 1 ст.40 КЗпП України. Посилання позивача на той факт, що згоду на його звільнення надала профспілка, до повноважень якої не віднесено надання згоди є неслушними, оскільки профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації (п. 15 Пленуму).

Позивач повідомив вищезазначену профспілку про свій намір вийти з неї 08 серпня 2016 року та 12 серпня 2016 року задоволено його заяву та знято з обліку з 08.08.2016 року, тобто після рішення про надання згоди на його звільнення. Того ж дня ОСОБА_1 повідомив роботодавця про те, що він є членом профспілки «Народна солідарність».

Суд вважає посилання позивача на те, що він не є членом профспілкової організації ПрАТ «ММК ім. Ілліча» та неправомірності отримання згоди на звільнення безпідставними з огляду на таке.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З протоколу засідання Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» від 04 серпня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 прийнято у члени, обрано ревізором та включено до складу виборного органу профспілки.

Свідок ОСОБА_3 підтвердила, що засідання профспілки «Народна солідарність», на якій позивача було о прийнято в члени та обрано ревізором відбулось 04.08.2016 року приблизно о 19-20 год., тобто після засідання профспілки УКЯ ПрАТ «ММК ім. Ілліча» та прийняття рішення..

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні також підтвердила, що ОСОБА_1 на засіданні профспілкового комітету «Управління контролю якості ПрАТ «ММК ім. Ілліча» 04.08.2016 року був присутнім, про його членство в іншій профспілці їй не повідомляв.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні також підтвердила, що позивач не повідомляв, що є членом іншої профспілки.

Частина 3 статті 13 ЦК України передбачає, що при здійсненні своїх прав не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З протоколу засідання профспілки УКЯ ПрАТ «ММК ім. Ілліча» від 04.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 на засіданні членів профспілки не повідомляв про свій намір вийти з профспілки.

В даному випадку роботодавець звернувся до профспілки УКЯ ПрАТ «ММК ім. Ілліча», яка діє на підприємстві, і саме ця профспілка надала обґрунтовану згоду на розірвання трудового договору ОСОБА_1, тому його звільнення проведено з дотриманням всіх норм трудового законодавства.

Відмовляючи в позові про поновлення на роботі суд, відповідно, відмовляє і у позові про скасування наказів про звільнення та у виплаті середньомісячного заробітку .

Керуючись ст.ст.10,11,60,169,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ "ММК ім.Ілліча", треті особи Первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки "Народна Солідарність", Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПрАТ "ММК ім. Ілліча", про визнання незаконним та скасування наказу, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя потягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко