Справа № 298/131/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області

в складі : головуючого - судді Джуги С.Д.

суддів : Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду від 30 березня 2017 року у справі за позовом Перечинської районної кредитної спілки «Тур'я» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року Перечинська районна кредитна спілка «Тур'я» звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 31.03.2008 року укладено договір кредиту-поруки № 103/2, згідно якого Перечинська кредитна спілка «Тур'я» надала, а ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8 500 грн. на 24 місяці з 31 березня 2008 року по 28 березня 2010 року з платою за користування ним у розмірі 45 % річних. За вказаним договором кредиту-поруки ОСОБА_2, виступив в якості поручителя і взяв на себе зобов'язання перед позивачем солідарно з боржником відповідати за виконання ним свого обов'язку за кредитним договором. Оскільки ОСОБА_1 не виконує взятих на себе вищевказаним договором зобов'язань, у неї станом на 24 січня 2017 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 28 488,76 грн., з яких: 6 503,47 грн. заборгованість по кредиту, 21 985, 29 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. З врахуванням наведенного позивач просив стягнути з відповідачів солідарно вказану суму боргу.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 30 березня 2017 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур'я» (, МФО 351005) заборгованість у сумі 28 488 (двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 76 коп., з яких: 6 503,47 грн. заборгованість по кредиту; 21 985,29 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Перечинською районною кредитною спілкою «Тур'я» та ОСОБА_1 31 березня 2008 року укладено договір кредиту-поруки № 103/2, згідно якого Спілка зобов'язалася надати позичальникові грошові кошти у кредит у сумі 8 500 грн. на умовах строковості, звітності, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом, визначені договором. Згідно п. п. 1.2, 1.3 кредит надається терміном на 24 місяці з 31 березня 2008 року по 28 березня 2010 року, за користування яким сплачуються відсотки з розрахунку 45 % річних. Згідно видаткового кассового ордеру від 31.03.2008року №224 ОСОБА_1 отримала дані кошти (а. с. 3-6).

В забезпечення виконання вищевказаного договору між позивачем та ОСОБА_2, згідно договору кредиту-поруки № 103/2 від 31 березня 2008 року ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання солідарно з ОСОБА_1 відповідати в повному обсязі перед позивачем за своєчасне та повне виконання боржником свого обов'язку за кредитним договором.

Згідно п.5.1. договору кредиту-поруки № 103/2 від 31.03.2008 року поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов'язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов'язань у повному обсязі солідарно терміном на десять років з дня укладення договору але не раніше виконання всіх зобов'язань за ним.

Згідно п.8.1. договору кредиту-поруки № 103/2 від 31.03.2008 року сторони домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності.

Задовольняючи заявлений позов, суд виходив з того, що відповідачі не виконують зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 24.01.2017 року заборгованість становить 28 488 грн. 76 коп., з яких 6 503 грн. 47 коп. - заборгованість по сумі кредиту, 21 985 грн. 29 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом

Колегія суддів вважає, що цей висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України)

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він, згідно ст. 1050 ЦК України, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1, як позичальник за договором, належним чином не виконувала свої зобов'язання відповідно до умов договору, внаслідок чого допустила заборгованість по сплаті кредиту та інших платежів згідно договору. Заборгованість за договором підтверджена відповідним розрахунком, правильність якого не оспорено (а.с.5).

Доводи апелянта ОСОБА_1, що вона не була членом Перечинської районної кредитної спілки «Тур'я», а тому позивач не мав права з нею укладати договір, є безпідставними і спростовуються заявою ОСОБА_1 від 24.01.2008 року про прийняття в члени спілки, в якій наявний її підпис і яка долучена позивачем до заперечень на апеляційну скаргу.

Безпідставними також є доводи апелянта, що дана кредитна спілка не мала відповідних ліцензій, оскільки вони спростовуються наданою Ліцензією серії АВ № 362512 від 23.07.2007року з строком її дії з 23.07.2007р. по 23.07.2010року.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що кредитний договір був підписаний не уповноваженою особою ОСОБА_3, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а також, що рішення про надання кредиту не приймалось кредитною спілкою, оскільки такі також спростовуються Довідкою №1593/07 з ЄДРПОУ, відповідним Протоколом №103/2 засідання кредитного комітету від 31.03.2008 року.

Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладений договір кредиту-поруки від 31.03.2008 року № 103/2 не визнаний судом недійсним, його недійсність прямо не встановлена законом.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів заборгованості є законним та обґрунтованим.

Разом з тим судом першої інстанції неправильно, з порушенням вимог ст. 88 ЦПК України, та роз'яснень, викладених у п. 35 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішено питання про стягнення судових витрат, не врахувавши, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню зі стягненням судового збору у рівних частинах з обох відповідачів.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів :

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 30 березня 2017 року в частині солідарного стягнення судового збору скасувати, стягнувши його на користь держави з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в розмірі по 800 грн. з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Головуючий :

Судді :