Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Фермерського господарства «Стоянов А.А.» до Фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди землі, за касаційною скаргою Фермерського господарства «Стоянов А.А.» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року Фермерське господарство «СтояновА.А.» (далі - ФГ «Стоянов А.А.») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило визнати недійсним договір оренди землі від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та Фермерським господарством «Дінекс-Агро» (далі -ФГ «Дінекс-Агро»); скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ФГ «Дінекс-Агро», що виникло на підставі договору оренди землі від 01 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ФГ «Дінекс-Агро».

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки загальною площею 4,2820 га, кадастровий номер НОМЕР_1. 04 січня 2011 року між ОСОБА_5 та ФГ «Стоянов А.А.» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, за умовами якого позивач приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. На виконання умов договору 04 січня 2011 року ОСОБА_5 передав ФГ «Стоянов А.А.» належну йому земельну ділянку за актом приймання-передачі. Позивач належним чином виконує умови договору оренди, сплачує орендну плату та використовує земельну ділянку за цільовим призначенням. Вказаний договір оренди сторонами достроково не розривався, відповідно договір оренди є чинним, строк його дії не сплинув, крім того, розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається, вказаний договір не оспорювався в судовому порядку, а тому до закінчення строку його дії орендодавець ОСОБА_5 не мав права укладати будь-які правочини щодо вищевказаної земельної ділянки, оскільки його права власника обмежені укладеним договором та дії власника земельної ділянки порушують законні права та інтереси позивача як орендаря земельної ділянки. Земельна ділянка за відповідним актом приймання-передачі ОСОБА_5 позивачем не поверталася.

Незважаючи на вказане, 01 вересня 2014 року ОСОБА_5 уклав із ФГ «Дінекс-Агро» договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстрований реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції. Укладення цього договору супроводжувалось введенням ОСОБА_5 в оману стосовно припинення діяльності ФГ «СтояновА.А.» через раптову смерть засновника господарства.

Позивач вважає, що укладенням договору оренди між відповідачами, ОСОБА_5 в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору і виконання зобов'язань із договору оренди, раніше укладеного між ним та ФГ «Стоянов А.А.», тобто вчинив дії, які обмежили право і можливість останнього здійснити державну реєстрацію права оренди на підставі чинного договору оренди та користуватись орендованим майном.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди землі від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ФГ «Дінекс-Агро».

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року скасовано рішення місцевого суду у частині задоволення позову ФГ «Стоянов А.А.» про визнання недійсним договору оренди землі та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ФГ «Стоянов А.А.» про визнання недійсним договору оренди землі від 01 вересня 2014 року відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ФГ «СтояновА.А.» просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній станом на час укладення договору оренди) передача об'єктів оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації; договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Установивши, що державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного 04 січня 2011 року між ОСОБА_5 та ФГ «Стоянов А.А.», не проведено, тобто договір не є укладеним, а договір оренди земельної ділянки, укладений 01 вересня 2014 року між ОСОБА_5 та ФГ «Дінекс-Агро», у встановленому законом порядку був зареєстрований реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, а отже укладений правомірно, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання останнього недійсним згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

При цьому суд правильно послався на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13, 19 лютого 2014 року № 6-162цс13, 18 січня 2017 року № 6-2777цс16.

Разом із тим апеляційний суд обґрунтовано погодився із висновками місцевого суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ФГ «Дінекс-Агро», адже законом установлено порядок вирішення цього питання компетентним органом на підставі рішення суду про визнання недійсним договору оренди землі.

Таким чином, розглядаючи указаний позов, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 64, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами надано належну оцінку зібраним у справі доказам, достатньо повно установлено фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів по суті вирішеного спору, зважаючи на установлені судом обставини справи та відповідні їм правовідносини, та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Отже, рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Стоянов А.А.» відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко