Провадження № 4-с/161/189/17
У Х В А Л А

09 жовтня 2017 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді - Івасюти Л.В.

при секретарі Маковецькій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою на рішення державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області та скасування рішення, згідно з якою просить суд визнати незаконною та скасувати п. 2 постанови державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_2 від 27.06.2014року про закінчення виконавчого провадження № 31387898 в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 22 757,27 грн.

Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській подала в суд заяву про розгляд справи за її відсутності та клопотання , згідно з якою просить суд закрити провадження по вищевказаній цивільній справі, оскільки вважає, що дана справа не підсудна Луцькому міськрайонному суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2011 року у справі 2-3591/11 задоволено позов публічного акціонерного товариства Сведбанкдо ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ПАТ "Сведбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 226 614 (двісті двадцять шість тисяч шістсот чотирнадцять) грн. 63 коп. та судові витрати: по 850 (вісімсот пятдесят) грн. судового збору, по 60 (шістдесят) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та по 48 (сорок вісім) грн. витрат на оплату оголошення у пресі про виклик відповідачів, з кожного.

Як встановлено судом, рішення набрало законної сили 04.07.2012року. Луцьким міськрайонним судом Волинської області 08.12.2011 року видано виконавчий лист ПАТ "Сведбанк" .

З матеріалів справи вбачається, що Другим відділом ДВС Луцького міського управління юстиції 22.02.2012 року відкрито виконавче провадження №31387898 про примусове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за виконавчим листом від 08.12.2011року.

Рішення суду виконане ОСОБА_3 в добровільному порядку, шляхом погашення заборгованості за рахунок продажу нерухомого майна, переданого в заставу стягувачу, про що останній повідомив виконавчу службу листом від 28.02.2014 року ( №U-371-511596).

Державна виконавча служба протягом здійснення виконавчого провадження

№31387898 не вчиняла будь яких дій з примусового виконання зазначеного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2014 року постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ виконавче провадження закінчене на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" ( в редакції 1999 року - надалі Закон), у зв'язку з повним виконанням боржником свого зобов'язання за рішенням суду на підставі повідомлення стягувача від 28.02.2014 року ( № U -371-511596).

Цією ж постановою, стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 виділене в окреме виконавче провадження в розмірі 10% відсотків від суми заборгованості - 22 757,27 грн. ( ВП № 43843285), яку ОСОБА_1 просить визнати незаконною та скасувати.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Однак, ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, у якій оскаржує дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, з приводу накладення штрафу за невиконання вимог державного виконавця щодо виконання рішення суду та стягнення такого штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Закон, що визначає сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, які підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Згідно з ч.1 ст. 74 Закону №1404, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом .

Частиною 2 ст.74 цього Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, положеннями ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», чітко визначена юрисдикційна приналежність розгляду справ у випадку оскарження постанов держвиконавця про накладання штрафів, а саме: така категорія спорів віднесена до юрисдикції адміністративних судів.

Суд вважає, що постанови державного виконавця про накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно, за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", постанови державного виконавця про накладення штрафу є самостійним виконавчими документами, який може бути підставою для примусового виконання.

П. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що за змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Таким чином, законодавством України визначений порядок щодо розгляду судами спорів зазначеної категорії, тобто законодавчо встановлений порядок судового провадження.

За таких обставин, суд вважає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладання штрафу та стягнення штрафу при примусовому виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі, судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним закрити провадження у справі та розяснити позивачу про необхідність звернутися з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 212 -215, 205, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Провадження в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області та скасування рішення-закрити.

Повідомити заявнику, що його позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта