Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, публічне акціонерне товариство «Мегабанк», Моторне (транспортне) страхове бюро України, публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання права власності та зняття майна з-під арешту за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила:

- визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1

- визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1

- зняти арешт з 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 накладений постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 16 липня 2010 року у виконавчому провадженні № 10049317 та постановою державного виконавця постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18 жовтня 2010 року у виконавчому провадженні №10382444.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що відповідно до договору дарування від 18 вересня 2009 року ОСОБА_6 передав своїм синам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 по 2/5 частини кожному.

У п.5 договору дарування зазначено: «Згідно витягу з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 18 вересня 2009 року № 24727441 згадана частина квартири під забороною та під арештом не перебуває. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 18 вересня 2009 року № 24727601 інформація про податкову заставу відсутня».

У грудні 2015 року їй стало відомо, що на вказану вище квартиру було накладено арешт відповідно до постанов Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 16 липня 2010 року №15-20298825 у виконавчому провадженні № 10049317 та від 18 жовтня 2010 року № 18 у виконавчому провадженні № 10382444.

У зв'язку з тим, що вона не може зареєструвати право власності на 4/5 частини спірної квартири за дітьми, просила позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 право власності по 2/5 частини за кожним квартири АДРЕСА_1

Знято арешт з 4/5 частини спірної квартири, накладений постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 16 липня 2010 року у виконавчому провадженні № 10049317 та постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18 жовтня 2010 року у виконавчому провадженні № 10382444.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк»), посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 14 червня 2002 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ленінського районного суд м. Харкова від 20 червня 2013 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з нотаріально посвідченим договором дарування від 18 вересня 2009 року ОСОБА_6 подарував своїм синам 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 по 2/5 частини кожному.

У п. 5 вказаного договору вказано, що згадана частина квартири під забороною та під арештом не перебуває, інформація про податкову заставу відсутня.

На теперішній час право власності у встановленому порядку за дітьми не зареєстровано.

09 квітня 2010 року Новозаводським районним судом м. Чернігова виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») заборгованості у розмірі 63 872 грн 60 коп., що виникла у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6

18 жовтня 2010 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за вказаним вище виконавчим листом та накладено арешт на все майно, що належить боржникам у межах суми звернення стягнення, у тому числі й на спірну квартиру.

18 червня 2010 року Ленінським районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_6, у розмірі 52 711 грн 26 коп., у зв'язку із чим головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 16 липня 2010 року відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_6

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що право власності на майно, яке передане за нотаріально посвідченим договором дарування відповідно до встановленого законом порядку, у неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникло з часу отримання ними майна, тобто з моменту укладення договору дарування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Згідно зі ч. ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України передбачено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Встановивши фактичні обставини справи, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди попередніх інстанцій, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), керуючись нормами ст. 722 ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про те, що право власності за договором дарування нерухомого майна у неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникло з моменту нотаріального посвідчення такого договору та прийняття дарунку обдарованими.

Доводи касаційної скарги про те, що в обдарованих не виникло право власності на дарунок у зв'язку з тим, що договір дарування підлягав державній реєстрації, а така не була проведена, підлягають відхиленню, оскільки договір дарування є укладеним із моменту його нотаріального посвідчення і державної реєстрації не потребує.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів також не спростовують та не містять посилань на порушення судами норм матеріального чи процесуального права, які б давали підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, відсутні підстави для їх скасування.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мегабанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик