УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління AT «Ощадбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Сороколіти Оксани Василівни на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») в особі філії - Харківське обласне управління AT «Ощадбанк» звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 1991, за умовами якого ОСОБА_4 отримав грошові кошти у розмірі 330 000 грн зі сплатою 16 % річних та строком користування до 20 липня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 26 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та

ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 2569, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на

24 березня 2015 року становила 256 972 грн 97 коп., в рахунок погашення якої ПАТ «Державний ощадний банк України» просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від

08 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління AT «Ощадбанк» задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат житловою площею 36,2 кв. м, загальною площею 66,3 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1991 від 26 липня 2007 року у розмірі 256 972 грн 97 коп., на користь філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 серпня

2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 лютого

2016 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від

08 червня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Державний ощадний банк України» - Сороколіта О.В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року, залишити в силі заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від

08 червня 2015 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, а тому ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі

п. 4.2 іпотечного договору має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розмір заборгованості є неспівмірним із вартістю предмета іпотеки, при цьому боржник та іпотекодавець здійснюють дії щодо погашення наявної заборгованості.

Колегія суддів не може повністю погодитися із висновками суду апеляційної інстанції.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; як розподілити між сторонами судові витрати.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 1991, за умовами якого ОСОБА_4 отримав грошові кошти у розмірі 330 000 грн зі сплатою 16 % річних та строком користування до

20 липня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 26 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 2569, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з п. 4.2 іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем (боржником) зобов'язання в цілому чи тієї або іншої її частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором.

Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6 цього договору (п. 6.2 іпотечного договору).

31 січня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» направив ОСОБА_3 вимогу про усунення порушень зобов'язань за кредитним договором від 26 липня 2007 року № 1991, із зазначенням про необхідність сплати простроченої заборгованості протягом 30 днів та повідомленням, що в разі несплати вказаної заборгованості у встановлений строк буде розпочата процедура звернення стягнення на предмет іпотеки.

Станом на 24 березня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 256 972 грн 97 коп. та складалася з:

- 164 192 грн 91 коп. - простроченої заборгованості за кредитом;

- 45 911 грн 71 коп. - нарахованої пені за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків;

- 4 821 грн 75 коп. - нарахованої суми 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту;

- 38 917 грн 99 коп. - нарахованої суми інфляційних витрат від несвоєчасного повернення кредиту;

- 1 036 грн 58 коп. - нарахованої суми 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків;

- 2 092 грн 03 коп. - нарахованої суми інфляційних витрат від несвоєчасного повернення відсотків.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства

(ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пред'явивши вимогу від 31 січня 2014 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, ПАТ «Державний ощадний банк України» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому враховуючи положення п. 4.2 іпотечного договору мав право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 3 ст. 39 цього Закону передбачено, щосуд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

За положеннями ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-340цс15.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначене та помилково вважав, що неспівмірність розміру заборгованості з вартістю предмета іпотеки є підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом не було враховано, що позивач, пред'явивши вимогу від 31 січня 2014 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, змінив строк виконання основного зобов'язання, при цьому кредитна заборгованість не погашена, а тому дійшов передчасного висновку про те, що неповернення суми кредиту не завдасть збитків іпотекодержателю.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення із порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Сороколіти Оксани Василівни задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 08 лютого

2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович