АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Белоконна І.В.
№22-ц/796/9773/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №756/9701/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 в частині оскарження заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили визначити порядок користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_2 кімнату площею -15,0 кв.м., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користування суміжну кімнату 16,4 кв.м, ОСОБА_1 кімнату площею - 9,8 м.2., залишивши у спільному користуванні кухню - площею 7,1 кв.м., ванну - 1,9 кв.м., вбиральню - 0,9 кв.м. та коридор - 6,5 кв.м.

В мотивування вимог посилалися на те, що вони та відповідач, з яким склалася конфліктна ситуація й непорозуміння щодо користування спірним житлом, є співвласниками (на праві спільної сумісної власності) квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа квартири якої 59,40 кв.м.

Проте, у позасудовому порядку ОСОБА_1 не бажає укласти договір про порядок користування квартирою, у зв'язку з чим вони змушені звернутися до суду із даним позовом.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року позов задоволено.

Визначено порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_2 кімнату площею-15,0 кв.м., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користування суміжні кімнати -16,4 кв.м., ОСОБА_1 кімнату площею -9,8 кв.м., залишивши у спільному користуванні кухню - площею 7,1 кв.м., ванну - 1,9 кв.м., вбиральню - 0,9 кв.м., коридор - 6,5 кв.м., вбудовану шафу.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та повернути йому кімнату у розмірі 15.0 кв.м., посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що суд першої інстанції порушив його житлові права, зокрема ст. 47 ЖК України, згідно якої він має право на мінімальну норму житлової площі у розмірі 13,65 кв.м.

Його права та права його дружини є порушеними, оскільки вона є інвалідом і потребує зайняття більшої кімнати - 15.0 кв.м.

Крім того, ОСОБА_3 зареєстрована у трикімнатній квартирі площею 58,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 та здає її в оренду.

Відповідач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що вказаний позивачами варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників і що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками (на праві спільної сумісної власності в рівних долях) квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.10.1998 року, виданого державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району міста Києва згідно із розпорядженням № 1260. Загальна площа квартири становить - 59,40 кв.м.

Між позивачами та відповідачем постійно виникають непорозуміння та суперечки, що унеможливлює належним чином користуватися квартирою, що потверджується постановами про відмову у порушенні кримінальних справ від 08.07.2012 року, рапортом від 06.07.2012 року, рапортом від 08.07.2012 року, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 09.10.2012 року, відповіддю Оболонського Управління національної поліції у місті Києві від 29.06.2016 р. № 164-АЗ/125/51/2-2016.

Відповідно до технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається із трьох кімнат загальною площею - 57,6 кв.м. Одна кімната -9,8 кв.м. ізольована та дві суміжні кімнати - 15,0 кв.м. та 16,4 кв.м. Також у квартирі є кухня - 7,1 кв.м., ванна - 1,9 кв.м., вбиральня -_ 0,9 кв.м., коридор - 6,5 кв.м. та вбудована шафа (а.с.14).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15.

Частка житлової площі, яка припадає на кожного в спірній квартирі, становить: 41,2 : 4 = 10,3 кв.м.

Отже, кімнати, яка б відповідала розміру частки позивача - немає.

Відхилення від ідеальної частки ОСОБА_1 становить 0,5 кв.м.

Таким чином, апеляційна інстанція погоджується з тим, що передача у користування позивачам та відповідачу конкретних кімнат, з урахуванням часток сторін у праві спільної часткової власності на квартиру, визначених судом, які не точно відповідають належним співвласникам часткам, не припиняє право спільної часткової власності сторін на це майно, а тому, враховуючи фактичні дані та встановлені обставини цієї справи, у даному конкретному випадку є можливою та справедливою.

Аналогічна правова позиція викладена у висновку Верховного суду України у справі №6-12цс13 від 3 квітня 2013 року.

З огляду на зазначене суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що встановлений порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного із співвласників.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді