Справа № 466/3530/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Ковальчука О.І.

при секретарі Ваврин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати,-

в с т а н о в и в:

19 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість з орендної плати в сумі 1171,06 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 30.03.2011 року між ОСОБА_1 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, правонаступником якого є управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - Позивач) та ФОП ОСОБА_3 (далі - Відповідач) укладено договір №220 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення об'єктів соціально-культурного, торгівельного та іншого призначення (далі - Договір).

Відповідно до розділу 7 Договору термін дії договору встановлюється з 01.09.2010 р. до 01.11.2010 р.; 3 01.04.2011 р. до 01.11.2011 р.; з 01.04.2011 р. до 01.11.2012 р. .

Відповідно до п. 2.1.1 Договору, предметом цього договору є конструктивний елемент благоустрою комунальної власності площею 14,4 кв. м. (тротуар, газон, тощо) за адресою: м. Львів, вул. Ставропігійська, 7.

За умовами Договору (п.3.2.) передбачено, що Орендар сплачує Орендодавцеві плату за користування Об'єктом площею 14,4 кв. м. щомісячно до 25 числа поточного місяця.

Згідно з Довідкою про заборгованість орендна плата вносилась невчасно та не в повному обсязі, тому станом на 16.03.2017 року допущено заборгованість в сумі 1171,06 грн. (Довідка додається).

Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Пунктом 2.2.2 Договору визначено обов'язок Орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати Орендодавцю вартість оренди окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності за діючими на день сплати розрахунковими ставками, визначеними згідно з Положенням про оренду окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності для розміщення об'єктів соціально-культурного, торгівельного та іншого призначення.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Однак, згідно витягу із ЄДРПОУ 04.01.2017 року Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, як суб'єкта господарської діяльності, припинено.

Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення

Відповідно до ст. ст. 51, 52,598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Адже, як уже зазначалося, фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця не впливає на його цивільну правоздатність і не звільняє його від обов'язку нести відповідальність за неналежне виконання зобов'язань, передбачених законом та не тягне за собою юридичних наслідків, подібних до тих, які настають при ліквідації юридичної особи.

Факт припинення відповідачем підприємницької діяльності за власним рішенням, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не є підставою припинення зобов'язань відповідно до правил статей 599-609 Цивільного кодексу України, та припинення підприємницької діяльності не є підставою припинення зобов'язань підприємця перед кредиторами.

Тому, беручи до уваги викладене вище, вказує, що в управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради є усі законні підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості з орендної плати за забов'язаннями її як фізичної особи підприємця за невиконання умов договору оренди.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та підтримав письмову заяву про застосування строку позовної давності. Просить відмовити повністю в задоволенні позову у звязку з спливом позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані докази суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Судом встановлено, що 30.03.2011 року між ОСОБА_1 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, правонаступником якого є управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та відповідачем ФОП ОСОБА_3 укладено договір №220 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення об'єктів соціально-культурного, торгівельного та іншого призначення.

Відповідно до розділу 7 Договору термін дії договору встановлюється з 01.09.2010 р. до 01.11.2010 р.; 3 01.04.2011 р. до 01.11.2011 р.; з 01.04.2011 р. до 01.11.2012 р..

У відповідності до п. 2.1.1 Договору, предметом цього договору є конструктивний елемент благоустрою комунальної власності відкритий літній майданчик площею 14,4 кв. м. (тротуар, газон, тощо) за адресою: м. Львів, вул. Ставропігійська, 7.

Згідно п. 3.2 Договору, Орендар сплачує Орендодавцеві плату за користування Об'єктом площею 14,4 кв. м. щомісячно до 25 числа поточного місяця в розмірі 205,76грн. за місяць, в тому числі ПДВ 34,30 грн..

З Довідки №4-2302-352 від 21.03.2017р., виданої ОСОБА_1 комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 комунальної власності станом на 16.03.2017 року складає 1171,06 грн.

Так, позивач предявив позов лише 19.05.2017 р.

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналогічна позиція, викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-240цс14 від 11.02.2015 р.

Судом встановлено, що жодного договору про збільшення позовної давності між сторонами не укладалося.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

У відповідності до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Отже як встановлено судом, 30.03.2011 року між ОСОБА_1 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, правонаступником якого є управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та відповідачем ФОП ОСОБА_3 укладено договір №220 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення об'єктів соціально-культурного, торгівельного та іншого призначення. Відповідно до розділу 7 Договору термін дії договору встановлюється з 01.09.2010 р. до 01.11.2010 р.; 3 01.04.2011 р. до 01.11.2011 р.; з 01.04.2011 р. до 01.11.2012 р., проте позовну заяву позивач подав до суду лише у травні 2017 року. Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у звязку з спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 207, 253, 256, 257, 261, 267 ЦК України суд, -

вирішив :

У задоволенні позову ОСОБА_1 комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати - відмовити за спливом строку позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_4