У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю, посилаючись на те, що з травня 2010 року вона та ОСОБА_4 мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, станом на травень 2010 року вони у шлюбі не перебували. Останній шлюб ОСОБА_4 було розірвано у грудні 2002 року. Останній шлюб позивача було розірвано у 2004 році.

Вказує, що ОСОБА_4 постійно мешкав та був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві особистої приватної власності.

У травні 2010 року позивач, за згодою ОСОБА_4, вселилася у вказану квартиру, в якості члена його сім'ї (дружини), для постійного проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на вказану квартиру. На час його смерті, у зареєстрованому шлюбі він не перебував. Зі слів ОСОБА_4 позивачу відомо, що у нього є повнолітня донька ОСОБА_3, яка уникала спілкування та зустрічей з батьком та яка з травня 2010 року і до смерті ОСОБА_4 жодного разу не була у квартирі батька і у її присутності з ним не зустрічалася. Крім того, ОСОБА_3 не брала участі у похованні батька.

Таким чином, позивач та ОСОБА_4 у травні 2010 року створили сім'ю, жили разом до ІНФОРМАЦІЯ_1 року у належній ОСОБА_5 квартирі, вели спільне домашнє господарство, мали єдиний сімейний бюджет, були пов'язані спільним побутом, взаємними обов'язками та правами, надавали один одному допомогу у повсякденному житті, мали спільні інтереси, відпочивали разом, піклувалися один про одного, мали дружні та близькі стосунки та мали намір одружитися.

На підставі викладеного, позивач просила суд, встановити факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу більше п'яти років: з травня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2017 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у період з травня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, заяву ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю залишити без розгляду.

Роз'яснено ОСОБА_2, що вона в порядку ч. 6 ст. 235 ЦПК України має право подати позов на загальних підставах.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_2 про встановлення факту для наступного визнання права на спадщину по суті у порядку окремого провадження на підставі положень ст. 256 ЦПК України та виходив із доведеності заяви.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи заяву без розгляду, виходив із наявності підстав, передбачених ч. 6 ст. 235, ч. 4 ст. 256 ЦПК України, та дійшов висновку, що із позовної заяви, якою ОСОБА_2 просить тільки встановити факт проживання однією сім'єю її та ОСОБА_4, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу більше п'яти років, вбачається спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження, під час якого повинно бути визначено коло осіб, які повинні приймати участь у справі та відповідно виключають наявність підстав для розгляду заяви по суті у порядку окремому провадження.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали суду не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова