справа № 161/4874/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2017 року Млинівський районний суд

Рівненської області

в складі:

одноособово - головуючого судді А.С. Лободзінського,

при секретарі Христюк Н.В.,

з участю : позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2;

відповідача, (позивача за зустрічним позовом), - ОСОБА_3, її представників - ОСОБА_4, ОСОБА_5;

представників служби у справах дітей Млинівської РДА - ОСОБА_6, ОСОБА_7;

представника служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністраці - ОСОБА_8;

представника органу опіки та піклування Ярославицької сільської ради - ОСОБА_9;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, органи державної влади на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області, Орган опіки та піклування Ярославицької сільської ради Млинівського району Рівненської області, Орган опіки та піклування (Служба у справах дітей) Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, органи державної влади на стороні позивача за зустрічним позовом - Орган опіки та піклування (Служба у справах дітей) Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просить позбавити її батьківських прав відносно спільної малолітної дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання дитини в розмірі 2000 гривень на місяць до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути на його користь додаткові витрати, а саме 1/2 вартості путівки на відпочинок дитини в сумі 4 240 гривень 73 копійки.

В ході судового розгляду позивач уточнив розмір позовних вимог у частині стягнення аліментів та просив стягнути з ОСОБА_3 аліменти на його користь на утримання дочки ОСОБА_10 у розмірі по 1/3 частки від її доходу щомісячно.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем, ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її станом здоров'я, духовним і фізичним розвитком, та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Крім цього, ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, у зв'язку з чим, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання і утримання її малолітньої дитини. Зазначені обставини вважає такими, що дають підстави для позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_10, а також стягнення з відповідача аліментів та додаткових витрат.

На підтвердження вказаних обставин позивач ОСОБА_1 покликається на представлені ним письмові докази та показання свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15.

ОСОБА_3 звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому просить визначити місце проживання їх спільної малолітної дитини ОСОБА_10 з нею, матір'ю ОСОБА_3.

В обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що ініціатором розірвання шлюбу був ОСОБА_1, який мав позашлюбні зв'язки. Після розірвання шлюбу сподівалась і розраховувала на те, що відповідач разом з нею буде в рівній мірі приймати участь у вихованні дитини та підтримувати спілкування з донькою. У зв'язку з цим, не заперечувала, щоб ОСОБА_1, який проживав окремо на той час, міг відвідувати доньку за місцем їх проживання, а також мав можливість забирати доньку до себе. Однак, приблизно в кінці травня 2015 року ОСОБА_1 взяв доньку погостювати, після чого дитини не повернув. З того часу ОСОБА_1 почав чинити їй, ОСОБА_3, перешкоди у спілкуванні з донькою, що виражалось: у формуванні в дитини негативної думки про матір; приховування від неї - матері, інформації про місце перебування доньки; зміни навчальних закладів дитини, чим фактично створив обставини, через які унеможливив її спілкування з донькою ОСОБА_10 та порушив материнський зв'язок дитини з матрі'ю. Натомість, до виникнення спору дитина проживала з нею і була матеріально забезпечена всім необхідним для навчання, духовного і фізичного розвитку, реалізації інших соціальних потреб, в тому числі і в спілкуванні з батьком. Вважає, що вона, ОСОБА_3, на даний час також забезпечена житлом, роботою, має доходи, вивляє інтерес за майбутнє дитини, її виховання і піклування про неї, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, а тому рахує необхідним визначити місце проживання спільної з ОСОБА_1 дитини, з нею.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві в повному обсязі. Зустрічний позов не визнав. Суду пояснив, що після розірвання шлюбу мав домовленість з ОСОБА_3 про те, що їхня донька ОСОБА_10 буде проживати з ОСОБА_3, а він, відповідно, матиме можливість спілкуватися з донькою та братиме участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини. Через деякий час, відвідуючи доньку за місцем проживання ОСОБА_3 у м. Київ, побачив, що відповідачка не належним чином виконує свої батьківські обов'язки, не слідкує за гігієною, харчуванням і побутом дитини, вживає спиртні напої і веде себе аморально. Мав місце випадок, коли при черговому візиті до ОСОБА_3, на якому він мав зустріти доньку ОСОБА_10 та взяти її до себе, відповідачка посперечалася з ним з приводу його участі у вихованні дитини та фактично залишила дитину йому. Стверджує, що коли він остаточно забрав доньку на проживання до себе, то з того часу відповідач ОСОБА_3 не цікавилась життям дитини, не бере будь-якої участі у її вихованні, фізичному і духовному розвитку, матеріальному забезпеченні. Вважає вказану поведінку ОСОБА_3 такою, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав відносно доньки. Просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просив відмовити.

Водночас, позивач ОСОБА_1 визнав ті обставини, що до розірвання шлюбу проживали з ОСОБА_3 однією сім'єю і переважно вихованням, навчанням та побутом доньки займалась ОСОБА_3, оскільки він працював та пізно повертався з роботи. При цьому ОСОБА_16 визнав, що змінив номер мобільного телефону дитини, стверджуючи, що дитина сама не бажала спілкуватися з матір'ю. Також визнає, що після зміни місця проживання ОСОБА_10, у межах м. Києва мав домовленість з психологом з приводу проведення сеансів з донькою на предмет адаптації доньки в новій сім'ї і згоди в ОСОБА_3 на це не брав. Також мав місце випадок, коли після виникнення спору з ОСОБА_3, він звертався до органів опіки і піклування із заявою про вирішення спору, де одним із питань було вжиття заходів з приводу суїцидальних настроїв доньки. Визнає, що ОСОБА_3 передавала подарунки і грошові кошти, які відмовлявся приймати, посилаючисть на те, що дитина їх не потребує. Стверджує, що після того, як забрав доньку проживати до себе, не перешкоджав ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною.

Відповідач ( позивач) ОСОБА_17 свої позовні вимоги в суді підтримала в повному обсязі. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала. В обгрунтування своїх позовних вимог, а також заперечень проти первісного позову, суду пояснила, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 та народження ОСОБА_10, проживали з відповідачем у с. Городниця Млинівського району Рівненської області. У 2011 році переїхали у м. Київ, бо розглядали столицю, як тимчасове місце для заробітків. Життя складалося добре, ОСОБА_10 відвідувала школу. У 2014 році у ОСОБА_1 стався позашлюбний зв'язок, через який він залишив сім'ю. На початку ОСОБА_1 мав ключі від їхньої квартири і навідувався до їх помешкання. Оскільки вона, ОСОБА_3, навчалася у м. Варшава, то просила ОСОБА_1 на час її поїздок у Польщу побути з ОСОБА_10. Однак, позивач не завжди погоджувався на це, мотивуючи, що зайнятий на роботі. Тоді доглядом дитини займалась її мама - ОСОБА_5, яка приїжджала з с. Городниця у м. Київ на час її перебування у Польщі. Водночас у інші дні обов'язки по вихованню дитини фактично виконувала сама і, поскільки працювала, то після школи забирала ОСОБА_10 до себе на роботу. ОСОБА_3 підтверджує, що дійсно мав місце факт коли вона, повертаючись з ОСОБА_10 з роботи на зустріч до ОСОБА_1 для того, щоб ОСОБА_10 побула у нього, то між нею і ОСОБА_1 стався словесний конфлікт з приводу участі кожного з них у вихованні ОСОБА_10. Разом з тим, пояснює цей випадок тим, що не стримала свої емоції при зустрічі з ОСОБА_1, оскільки в той час, як вона змушена була забирати ОСОБА_10 до себе на роботу, він проводив своє дозвілля з іншою жінкою, з якою прийшов на зустріч до ОСОБА_10. Саме тому вона, ОСОБА_3, попросила ОСОБА_1 вирішити з нею питання щоб ділити батьківські обов'язків по відношенню до дитини в рівній мірі ( 50х50). ОСОБА_1 почав забирати ОСОБА_10 до себе і в той період часу вона спілкувалась з дитиною по мобільному телефону, іноді по скайпу. Навесні 2015 року ОСОБА_1 забрав дитину до себе і з того часу обмежив її, як матір, у спілкуванні з ОСОБА_10. Без її відома відправив доньку у дитячий табір, після чого змінив номер мобільного телефону дитини. З цього приводу, вона зверталась із заявою до поліції, однак її звернення було залишено без розгляду, оскільки, як їй пояснили, спір стосується сімейних правовідносин. Вона телефонувала до ОСОБА_1 щоб той не перешкоджав їй спілкуватись з ОСОБА_10, однак розмови були безрезультатними. Також відповідач пояснила, що після вказаних подій їй стало відомо, що ОСОБА_1 без будь-якого погодження з нею, як матір'ю, відвідував з ОСОБА_10 консультації психолога на предмет адаптації дитини в новій сім'ї. Крім цього, ОСОБА_3 повністю заперечує покликання позивача на те, що вона зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, оскільки об'єктивно ці обставини нічим не підтверджуються, а є лише словесними звинуваченнями з боку позивача.

Додатково ОСОБА_3 пояснила, що з позовом до суду з приводу участі у спілкуванні з дитиною не зверталася, оскільки розуміє, що дитина психологічно налаштована проти неї в силу проведених з психологом консультацій по адаптації дитини в новій сім'ї. Разом з тим, вона, ОСОБА_3, цікавиться життям дитини, знає у якій школі дитина навчається, знає про її дозвілля і досягнення як у загальноосвітній, так і в мистецькій школах, відслідковує події у її житті в соціальних мережах. Декілька, а саме не менше 4-х разів, з моменту виникнення спору відвідувала школу. Також ОСОБА_3 визнає ту обставину, що не несе жодних витрат на дитину по тій причині, що ОСОБА_1 не приймає від неї будь-якої матеріальної допомоги, повідомивши, що буде повертати назад поштовими відправленнями її подарунки для дитини. Тобто, ні грошових переказів, ні подарунків вона фізично не в змозі здійснювати, оскільки ОСОБА_1 відмовляється від їх одержання. Крім цього, ОСОБА_1, у навчальних закладах в анкетних даних дитини у графі "мати" ставив прочерки, що вважає додатковими факторами, які створені ним навмисно і спрямовані на відторгнення дитини від матері.

Представник органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_8, приймаючи участь в розгляді справи у режимі відеоконференції, проти задоволення первісного і зустрічного позовів заперечувала. В подальшому в судові засіданні не з'явилась. Разом з тим, від органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надішло письмове повідомлення, в якому вказаним органом підтримано наданий висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_10, а також про недоцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю, з підстав, зазначених у висновку.

Представник органу опіки і піклування Млинівської районної державної адміністрації ОСОБА_6 проти задоволення первісного позову заперечувала. В судовому засіданні пояснила, що у зв'язку із залученням органу опіки та піклування до участі у даній справі працівниками служби проводились заходи для дачі висновків згідно ст.19 Сімейного Кодексу України. Однак, для проведення обстеження матеріально-побутових умов за місцем реєстрації проживання сторін у справі, жоден із батьків не з'явився, що унеможливило надання відповідних висновків.

Органом опіки і піклування Ярославицької сільської ради Млинівського району надано суду лише акт обстеження матеріально- побутових умов за місцем реєстрації проживання ОСОБА_3 в с. Торговиця Млинівського району Рівненської області. Висновку про доцільність розв'язання спору в порядку ст. 19 СК України не представлено.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що взаємовідносини між сторонами по справі, як подружжям, до розірвання шлюбу складались добре. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично проживали у Млинівському районі, а зареєстровані були у нього - ОСОБА_12 в с. Боратин Луцького району Рівненської області. Після припинення між ними шлюбних відносин, помітив, що дитина ОСОБА_10, яка часто гостювала зі своїм батьком у нього в с. Боратин Луцького району Рівненської області, побоюється спілкування з матір'ю - ОСОБА_3, однак, що слугувало причиною такої поведінки малолітньої ОСОБА_10, невідомо. Крім цього, з показань вказаного свідка видно, що про судові повістки, які надходили на ім'я ОСОБА_3 з Луцького міськрайонного суду Волинської області за адресою реєстрації відповідачки в с. Боратин Луцького району Волинської області, самій ОСОБА_3 він не повідомляв. Також свідок ніколи не помічав ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння, хоча зі слів дитини йому відомо, що мама купувала пиво.

З показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 вбачається, що свідок є батьком позивача ОСОБА_1. Свідок, на його суб'єктивну думку, поділяє участь відповідача ОСОБА_3 у вихованні ОСОБА_10 на два періоди, а саме, до липня 2015 року і після цього. Зокрема, до липня 2015 року свідок позитивно оцінює участь ОСОБА_3 у вихованні ОСОБА_10. Зазначає, що взаємовідносини між матір'ю і дитиною можна порівняти, як взаємовідносини між подругами. Після вказаного періоду мати ОСОБА_3 стала менше приділяти уваги дитині, оскільки, як йому відомо зі слів самої ОСОБА_10, у матері почали з'являтись гості, у зв'язку з чим, ОСОБА_10 залишалась без належної опіки. Водночас з показань свідка видно, що після липня 2015 року, відтоді, як ОСОБА_10 у черговий раз гостювала у батька, ОСОБА_1, останній змінив своє з дитиною місце проживання у межах м. Київ і нічого про це відповідача ОСОБА_3 не повідомляв. Свідок підтвердив, що мати, ОСОБА_3, намагалася встановити контакт з ОСОБА_10, у зв'язку з чим відвідувала їхню, батьків ОСОБА_1 оселю, щоб побачитись з ОСОБА_10, яка на той час гостювала у них. Однак, їй не надали такої можливості, оскільки на той час дівчинка спала. Свідок підтвердив, що в стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_3 ніколи не бачив.

З показань допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11, яка є матір'ю ОСОБА_1, вбачається, що при спілкуванні з ОСОБА_10, її онука переповідала свідку, що мама їй приділяє менше уваги, оскільки у неї з'явився інший мужчина. До мами в квартиру приходили гості, у зв'язку з чим дитина залишалась на самоті. Крім цього, мама, ОСОБА_3, давала ОСОБА_10 різні побутові доручення, які на думку свідка, мала б виконувати сама. Свідок також підтвердила показання свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_3 намагалась побачити ОСОБА_10, коли вона знаходилась у них - батьків ОСОБА_1, однак між ними відбувся словесний конфлікт, в силу чого можливості побачитись з дитиною ОСОБА_3 не надали. Також свідок підтвердила, що ніколи не бачила ОСОБА_3 у нетверезому стані.

Також в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14, які є вчителями малолітньої дитини ОСОБА_10 і які фактично дали аналогічні показання щодо участі як батька так і матері у вихованні і навчанні дитини.

Проаналізувавши пояснення сторін, показання свідків та досліджені в ході судового розгляду письмові докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою Україною 28.08.1991 року передбачено обов'язок держав-учасниць забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Також повинно бути забезпечено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Отже, міжнародне законодавство передбачає, що розлучення матері з дитиною можливе виключно у виняткових випадках і лише коли воно необхідне в інтересах дитини.

У справі що розглядається, позивачем пропонується позбавити батьківських прав матір їх спільної дитини ОСОБА_10 - ОСОБА_3, що тагне за собою не лише розлучення матері з дитиною, а й припинення між ними будь-яких взаємовідносин, заснованих на кровному спорідненні з дитиною, крім аліментних зобов'язань.

Статтею 164 Сімейного Кодексу України, передбачено вичерпний перелік виняткових випадків, які слугують підставами позбавлення батька, матері батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей.

Як видно зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 і його особистих пояснень в суді, правовими підставами для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, позивач вважає ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а також зловживання нею алкогольними напоями ( хронічний алкоголізм ).

Відповідно до пунктів 2, 4 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Ухиленням від виконання батьками своїх обов'язків по вихованню дитини є свідома, винна поведінка батьків, що виражається у нехтуванні ними своїми обов'язками відносно дитини.

Судом встановлено, що 9 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, від якого у них народилася дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, розірвано заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області.

В період, з часу народження малолітньої ОСОБА_19 до початку літа 2015 року, ОСОБА_3 належним чином виконувала свої обов'язки по вихованню спільної з ОСОБА_1 дочки ОСОБА_10 незалежно від того де вони проживали, проявляла турботу та опікувалась нею, забезпечувала всім необхідним для нормального життя, виховувала в дусі поваги до сім'ї і родини.

Саме тому, як встановлено у суді, після розірвання шлюбу ОСОБА_3 не заперечувала проти спілкування дитини з батьком ОСОБА_1, а також проти того, щоб він міг забирати її до себе.

В період зростання ОСОБА_10 та її навчання у початкових класах загальноосвітньої школи, аж до початку 5 класу, переважну роль у вихованні дитини виявляла і відігравала мати ОСОБА_3. При цьому, як видно з її пояснень, а також підтверджується матеріалами справи, вона, ОСОБА_3 працювала на той час на роботі, а починаючи з 01.10.2013 року паралельно навчалася на заочній формі навчання в Університеті Суспільної Психології у м. Варшава Республіки Польща. ( т.1 а.с.41-42)

Вказані обставини підтверджуються, як поясненнями самої відповідачки, так і поясненнями позивача ОСОБА_1, в яких він визнав наведені факти та підтвердив, що оскільки під час шлюбу, вже коли вони переїхали у м. Київ, і він переважно був зайнатий на роботі, то належної уваги дочці приділяти на той час не міг. Крім цього, позивач підтвердив, що після припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_3, продовжував відвідувати квартиру, де проживали відповідач з дочкою, оскільки мав ключі від квартири та періодично забирав ОСОБА_10 до себе.

Також ці обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_12, з яких видно, що сімейні стосунки між сторонами по справі, а також взаємовідносини матері ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_10 напочатку їх спільного сімейного життя складалися добре.

Водночас, судом встановлено, що після того, як приблизно у травні-червні місяці 2015 року в черговий раз батько, ОСОБА_1, взяв дитину ОСОБА_10 до себе, то після цього, обмежив спілкування матері ОСОБА_3 з донькою, двічі змінивши місце проживання їх спільної дитини ОСОБА_10 у межах м. Києва, приховавши від відповідача вказану інформацію, а також змінивши номери мобільного телефону дитини, що підтвердив своїми поясненнями в суді. При цьому, такі свої дії ОСОБА_1 суду пояснив тим, що бажав, щоб мати не мала змоги телефонувати доньці і псувати їй настрій. Цим самим в подальшому ОСОБА_1 здійснював перешкоди ОСОБА_3 у можливості реалізації нею своїх батьківських прав і обов'язків відносно малолітньої ОСОБА_10. Вказане підтверджується, зокрема:

- зверненням ОСОБА_3 до Луцького РВ УМВС України у Волинській області, зареєстрованої в ЄО за № 3425 від 08.08.2015 року щодо перешкод ОСОБА_3Ю у спілкуванні з дитиною; ( т.1 а.с. 37)

- зверненням ОСОБА_3 до Млинівського РВ УМВ у Рівненській області, зареєстрованого в ЄО за № 120 від 13.08.2015 року щодо перешкод ОСОБА_3Ю у спілкуванні з дитиною ( т.1 а.с. 38);

- копіями матеріалів Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, достовірність яких визнається сторонами, з яких вбачається, що ОСОБА_1 27.08.2015 року звертався до органів опіки і піклування у зв'язку з наявним на той час тяжким психо-емоційним станом дитини, спричиненим спором між ним і ОСОБА_3 щодо місця проживання дитини. В своїх поясненнях від 01.09.2015 року ОСОБА_3 повідомляла органи опіки і піклування про причини виникнення спору та про наявність перешкод зі сторони батька у її спілкуванні з дитиною, а також виявляла намір визначити графік побачень і спілкування з дитиною ( т. 1 а.с. 34-35) Вказаними матеріалами також підтверджується, що саме ОСОБА_1 органами опіки і піклування було рекомендовано звернутись до Святошинського районного центру соціальних служб, дітей та молоді з метою налагодження взаємовідносин між ним, дочкою і матір'ю для збереження емоційно-психологічного стану дитини у стосунках з матір'ю. ( т. 1 а.с.-36) Вказаних рекомендацій, як встановлено в суді, ОСОБА_1 в подальшому не виконав.

- показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 підтверджується, що ОСОБА_3, як матір дитини, продовжує цікавитись навчанням ОСОБА_10 у школі, так- як відвідувала школу 01.09.2015 року та на перші батьківські збори попереднього і поточного навчальних років, а також у грудні 2016 року з метою поспілкуватись з вчителями і ОСОБА_10. В розмові з ОСОБА_3 було видно, що остання переймається розірвання стосунків з дитиною та хвилюється про її психологічний стан, оскільки дитина проживає з батьком, а також цікавиться успішністю дитини. При цьому, ОСОБА_3 залишила для вчителів ОСОБА_10 свої контактні дані для спілкування. Також з показань свідків видно, що відвідування ОСОБА_3 школи не є частим, оскільки дитина уникає спілкування з мамою, з причин, яких сама ОСОБА_10 не бажає пояснювати. Крім цього, шкільний заклад відвідувала і бабуся ОСОБА_10 - ОСОБА_5, однак, на той час ОСОБА_10 у школі була відсутня;

- показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11, які суду показали, що мав місце випадок, коли ОСОБА_3, за місцем їх проживання, після того, як ОСОБА_10, забрав до себе батько ОСОБА_1 і дитина знаходилася у них, намагалася зустрітися з донькою, однак, батьки позивача не дали їй такої можливості, посилаючись на те, що дитини спить.

При цьому, суд частково відхиляє показання допитаних в суді свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11, оскільки показання вказаних свідків у частині, що стосується випадків неналежної участі ОСОБА_3 у вихованні дочки ОСОБА_20, грунтуються не на особистому сприйнятті фактів і подій, а на поясненнях з чужих слів, а саме самого позивача ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_10.

Згідно з вимогами ч.ч.1-3 ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже, право і обов'язок по вихованню дитини одного з батьків, хто проживає окремо, кореспондується з обов'язком другого з батьків, з ким проживає дитина, не перешкоджати участі першого у вихованні дитини.

Проаналізувавши досліджені в ході судового розгляду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винна поведінка відповідача ОСОБА_3, яка б полягала в ухиленні від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дочки ОСОБА_10, відсутня, оскільки неможливість здійснення нею таких обов'язків була спричинена недобросовісною поведінкою (діями) самого позивача, яка полягала у фізичному обмеженні спілкування матері з дитиною.

Також в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт зловживання ОСОБА_3 алкоголем та, як наслідок, наявності у неї хронічного захворювання на алкоголізм. Зокрема, такі твердження ОСОБА_1 спростовуються запереченнями ОСОБА_3, які у свою чергу підтверджуються наступними доказами:

- медичними відомостями, з яких видно, що ОСОБА_3 на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває ( т. 1 а.с. 171-172);

- показаннями допитаних в суді свідків: ОСОБА_11; ОСОБА_13; ОСОБА_12 з яких вбачається, що хоча ОСОБА_3 іноді й вживала легкі спиртні напої, проте у стані алкогольного сп"яніння ніколи її не бачили.;

- показаннями свідків, ОСОБА_18 та ОСОБА_14, з яких не видно, щоб ОСОБА_3 під час відвідування школи, знаходилась у нетверезому стані. Навпаки, відповідач проявляючи інтерес про дитину, була привітною у спілкуванні.

Враховуючи наведене, суд пришов до висновку, що посилання позивача на обставини, якими обгрунтовується його позов у частині позбавлення батьківських прав, не знайшли свого підтвердження.

Водночас , заслухана судом в порядку ст.171 Сімейного Кодексу України ОСОБА_10, пояснила, що після того, як відносини з матір'ю ОСОБА_3 погіршилися і вони стали проживати окремо, їй не вистачало материнської любові, турботи, уваги та піклування. У зв'язку з цим, вона втратила любов до матері і бажає проживати з батьком ОСОБА_1 та не має наміру зберігати зв'язки з мамою.

Аналізуючи таку думку самої дитини, суд враховує наявну у справі психологічну характеристику емоційного стану ОСОБА_10 від 16.03.2016 року та висновки психолога, які підтримані в судовому засіданні спеціалістом ОСОБА_21. З характеристики, зокрема, видно, що дитина вважає, що мама байдужа до неї і її потреб, висловлює недовіру і страх перед нею. Також з висновку психологічного обстеження ОСОБА_10 від 07.12.2016 року, серед іншого, вбачається, що небажання дівчинки спілкуватися з матір'ю зумовлена, на її думку, поведінкою матері. ОСОБА_20, про матір, з її слів, зокрема зазначає: "... вона не знає, як мені було важко, коли я перейшла в іншу школу, де було багато учнів." З висновку вбачається, що у ОСОБА_10 присутній глибокий сум, стурбованість і тривога щодо свого майбутнього та ще не пережита образа на матір. ( т. 1 а.с. 223- 230).

Разом з тим, як видно, сформована у дитини думка про байдужість матері до неї, не узгоджується зі встановленими в ході судового розгляду обставинами у даній справі, які вказуються на те, що відсутність материнської уваги, турботи і піклування, спричинена в тому числі й об'єктивними чинниками у вигляді недотримання ОСОБА_1 своїх обов'язків, передбачених ч.3 ст.157 Сімейного Кодексу України.

При цьому, суд враховує наданий органом опіки та піклування (Служба у справах дітей) Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації висновок про недоцільністю позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_10, який узгоджується зі встановленими судом обставинами справи та висновками суду .

З цих підстав, позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину.

Згідно з частиною 1 вказаної статті способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За правилом частини 3 цієї ж статті кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до правил ч.1,ч.2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України в п.17 Постанови № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" дав роз'яснення, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а також норм цивільного процесуального права, вказує на те, що батьки зобов'язані за домовленістю між собою визначати способи виконання кожним із них обов'язку утримувати дитину, а також нести додаткові витрати в разі такої необхідності. Лише у разі недосягнення такої домовленості, за умови, коли наявний спір, то такий спір підлягає вирішенню в судовому порядку і кошти на утримання дитини (аліменти) та додаткові витрати присуджуються за рішенням суду.

Судом встановлено, що на час звернення із зазначеним позовом та розгляду справи в суді, ОСОБА_10 фактично проживає з батьком ОСОБА_1 і перебуває на його утриманні.

Водночас, пред'являючи вказаний позов, позивач не дотримався досудового порядку врегулювання правовідносин з відповідачкою ОСОБА_3 щодо визначення способу утримання кожним із них їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_10. Так, ОСОБА_1 до пред'явлення позову про позбавлення батьківських прав, не довів, що не звертався до ОСОБА_3 з вимогою про необхідність визначення участі кожного з батьків в утриманні їх спільної дитини та досягнення домовленості щодо цього. Це ж саме стосується і додаткових витрат на дитину, пов'язаних із придбанням путівок для літнього відпочинку. Натомість, як пояснила в суді відповідач ОСОБА_3, вона намагалясь брати участь в матеріальному забезпеченні дитини, купуючи та передаючи дитині подарунки, а також готівкові кошти. Проте, ОСОБА_1 був проти цього та проінформував відповідачку, що будь-яку матеріальну допомогу для дитини приймати від ОСОБА_3 не буде і повертатиме її поштою. Зазначені обставини ОСОБА_1 в суді визнав.

Таким чином, наведене вказує на те, що намагання ОСОБА_3 брати участь в утриманні спільної з позивачем дочки ОСОБА_10 знаходили опір у ОСОБА_1. Сама ж ОСОБА_3 з таким позовом в суд не зверталась, оскільки дитина фактично проживає з позивачем.

Враховуючи, що у даному випадку ОСОБА_1 попередньо не ініціював перед ОСОБА_3 питання про досягнення домовленості щодо участі кожного з них в утриманні їх доньки ОСОБА_10 та додаткових витратах, а також способу виконання ними такого свого обов'язку відповідно до ст.180, ч.1, ч.2 ст.181, ст.185, ст.189 СК України, суд вважає позов у цій частині передчасним за відсутності спору, як такого. Тому, суд не вдаючись до оцінки обгрунтованості розміру позовних вимог в цій частині, важає позов безпідставним, а відтак таким, що до задоволення не підлягає.

Суд також прийшов до висновку, що слід відмовити і в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про визначення місця проживання дитини, в якому ОСОБА_3 просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_10 з нею.

Так, відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

За правилом ч.2 ст.161 Сімейного Кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

В суді встановлено, що на час розгляду справи малолітня ОСОБА_10 проживає з батьком ОСОБА_1. Останній проявляє турботу про її зростання, навчання, зі свого боку забезпечує її матеріально, забезпечує додаткові потреби і дозвілля дитини. Водночас відвідуванням школи та дозвіллям дитини опікується нова дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_22, з якою він і ОСОБА_10 проживають у орендованій трьохкімнатній квартирі в АДРЕСА_1. Квартира облаштована окремою дитячою кімнатою і всім необхідним для проживання і навчання малолітньої дитини.

Вказані обставини вбачаються з пояснень самих сторін, та підтверджуються в сукупності показаннями свідків ОСОБА_18, ОСОБА_14, а також актом обстеження умов проживання служби у справах дітей Святошинської у м. Києві районної державної адміністрації. ( т. 1 а.с. 220)

При цьому, ОСОБА_1 працевлаштований і має постійні доходи, які в повній мірі забезпечують потреби дитини. Протипоказань, передбачених ч.2 ст.161 СК України у вигляді зловживання ним спиртними напоями або наркотичними засобами чи аморальної поведінки, в суді не встановлено.

Разом з тим, посилання позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 про наявність у неї за місцем її фактичного проживання за адресою м. Київ, п-кт Відрадний, 24/97, кв. 80 належних умов для проживання малолітньої дитини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки ОСОБА_3, хоча й забезпечена матеріально, працевлаштована і має постійні доходи, проживає в орендованій квартирі, проте створення у цій квартирі належних умов для проживання і навчання дитини, в суді не довела. Зокрема, з висновку органу опіки та піклування Святошинської у місті Києві районної державної адміністрації № 107-40/3002 від 13.04.2017 року вбачається, що акту обстеження житлово-побутових умов матір'ю не надано. ( т.1 а.с. 216 - 219). При цьому, судом роз'яснено ОСОБА_3 наслідки невиконання положень ст. 60 ЦПК України.

Крім цього, як встановлено в суді і підтверджується, як згаданим вище висновком органу опіки і піклування, так і наведеними вище матеріалами цивільної справи, малолітня дитина ОСОБА_10, в силу сформованого у неї ставлення до батьків, має прихильність до батька ОСОБА_1 і, як пояснила сама ОСОБА_10, бажає проживати з ним.

А тому, приймаючи до уваги досліджені в суді докази в сукупності з висновком психологічного обстеження та психологічної характеристики емоційного стану дитини, суд, до моменту налагодження взаємовідносин дитини з матір'ю та з метою забезпечення інтересів дитини, не вбачає доцільності у зміні фактичного місця проживання дитини.

Таким чином, ОСОБА_3 не доведено передбачених ст.161 СК України достатніх підстав для визначення місця проживання ОСОБА_10 з нею ОСОБА_3, у зв'язку з чим, зустрічний позов до задоволення не підлягає.

Наданим суду по справі висновком органу опіки та піклування № 107-40/3002 від 13.04.2017 року рекомендовано залишити дитину проживати з батьком ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненям фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що ОСОБА_1 з окремими позовними вимогами про визначення місця проживання дитини з ним, не звертався, оскільки фактично ОСОБА_10 проживає з позивачем, то виходячи з принципу диспозитивності, суд не вправі у межах первісного і зустрічного позовів виходити за межі позовних вимог і визначати у судовому рішенні будь- яке інше місце проживання дитини.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 141, 150, 157, 160, 161, 164, 171 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 158-159, 208-209, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, органи державної влади на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області, Орган опіки та піклування Ярославицької сільської ради Млинівського району Рівненської області, Орган опіки та піклування (Служба у справах дітей) Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання малолітньої дитини - відмовити в повному обсязі.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, органи державної влади на стороні позивача за зустрічним позовом - Орган опіки та піклування (Служба у справах дітей) Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області через Млинівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: