Єдиний унікальний номер 226/310/17 Номер провадження 22-ц/775/942/2017
Єдиний унікальний номер 226/310/17
Номер провадження 22-ц/775/942/2016
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Т.О.
Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участі секретаря Яворського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 14 квітня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про вселення,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про вселення. Вказувала, що з 18 вересня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3. Також вказувала, що 29 жовтня 2010 року ОСОБА_3 вселив її до належної йому ? частини квартири АДРЕСА_1. Власником іншої частини квартири є батько її чоловіка - ОСОБА_1, який дав згоду на її вселення. Посилаючись на те, що з 17 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_3 перешкоджає їй проживати в спірній квартирі, змінив замки на вхідних дверях, просила вселити її в спірну квартиру.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 14 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про вселення в житлове приміщення, задоволено: вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2. Вирішено питання про стягнення судових витрат, понесених позивачем.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність рішення суду вимогам ст. 213 ЦПК України, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що він є інвалідом І «А» групи та потребує постійного стороннього догляду, а сумісне проживання в спірній квартирі з позивачем він вважає неможливим. Також, суд першої інстанції в рішенні посилався на ЖК України, але така назва кодексу не є вірною, оскільки діє ЖК УРСР. Крім цього вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, фактично зобов'язав його укласти із позивачем договір про користування його квартирою, що суперечить ст. 3 ЦК України, яка гарантує свободу договору.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повні мірі відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 2009 року № 3/7-164, посвідченого 28 липня 2009 року Бюро технічної інвентаризації міста Димитров, належить у рівних частках по ? відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3. (а.с.21-23)

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 у наведеній квартирі зареєстрована з 29 жовтня 2010 року, що підтверджується довідкою з місця проживання та склад сім'ї зареєстрованих від 24 лютого 2017 року та обліковою карткою за формою Ф-1. (а.с.9, 53)

Крім цього, судом встановлено, що позивач зверталась до Мирноградського відділення Покровського відділу поліції, про що був складений висновок за заявою громадянки ОСОБА_2, щодо заміни замків на вхідних дверях у квартирі АДРЕСА_4 та перешкоджання відповідачем її проживанню у вказаній квартирі. (а.с.7)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 перешкоджає проживати позивачці ОСОБА_2 в спірній квартирі шляхом заміни замків на вхідних дверях спірної квартири, в якій, незважаючи на фактичне припинення сімейних відносин, остання має право проживати, а тому її порушене право на проживання в АДРЕСА_2 підлягає поновленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Як передбачено ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач має право користування жилим приміщенням, а фактичне припинення сімейних відносин не є підставою для припинення такого права.

Доводи апеляційної скарги про неможливість сумісного проживання з позивачем та зазначення судом першої інстанції невірної назви ЖК Української РСР, в розумінні ст.309 ЦПК України, не є підставами для скасування рішення, оскільки наведене не призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: