Справа № 716/1605/16-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.05.2017 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді - Пухарєвої О.В.
секретаря - Кульки О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві, яка подана в новій редакції, посилається на те, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1. ОСОБА_5, який являється його сином перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 до 24.12.2015. Від спільного проживання мають двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Починаючи із 2013 року ОСОБА_2 разом із дітьми в його будинку не проживають. Він, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачів в будинку, саме тому, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явився, в заяві до суду , яка подана представником позивача ОСОБА_6 просить справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення рішення в порядку заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти проте, що вона за зазначеною адресою, а саме по АДРЕСА_1 не проживає, хоча з відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС В Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача №6482/16-Вх (а.с. 21) видно, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована саме в АДРЕСА_2
Зі згоди представника позивача ОСОБА_6 суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має у власності житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.12.2006 (а.с.14), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12912115 від 15.12.2006 (а.с. 15).
У вказаному будинку крім позивача, зареєстровані: дружина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, колишня невістка- ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_4 та онуки- ОСОБА_11., ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 , що видно з довідки виконкому Самушинської сільської ради № 549 від 09.11.2016 (а.с. 16) та акту обстеження домогосподарства ОСОБА_1 № 560 від 16.11.2016 (а.с.17).
З акту обстеження домогосподарства ОСОБА_1 № 560 від 16.11.2016 (а.с. 17) видно, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 більше одного року у належному господарстві позивача не проживають, не є членами його сім'ї, спільним побутом з ним не пов'язані.
Свідок ОСОБА_8, яка є сусідкою позивача в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 являється колишньою невісткою позивача. Остання разом із чоловіком ОСОБА_5 та дітьми постійно проживали в АДРЕСА_1 ніколи не проживали.
Свідок ОСОБА_9, яка є сусідкою позивача в судовому засіданні пояснила, що син позивача ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 Від спільного проживання мали двоє дітей. Спільною сім"єю постійно проживали в м. Чернівці, оскільки під час шлюбу придбали там квартиру. В будинку позивача відповідачка разом із дітьми ніколи не проживали . Їй відомо, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.
На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів у його домоволодінні, що розташоване по АДРЕСА_1
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).
У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 обґрунтована та підлягає задоволенню.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинковолодінням, що знаходиться по АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області.
Суддя Пухарєва О.В.