АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/6312/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1434/17Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі Ткаченко Т.І.

за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_4 про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_2, який у поданій апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, прохає скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що оскільки він проживав разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджено належними доказами, відповідно до чинного законодавства вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Тому відмова державного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини підлягає скасуванню із зобов'язанням нотаріальної контори видати йому відповідне свідоцтво.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, приходить до висновків, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України.

Місцевим судом було вірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ у Полтавській області, ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_7 (а.с. 12), після смерті якого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори за заявою про прийняття спадщини, поданої 23.05.2016 р. дружиною померлого ОСОБА_6, було заведено спадкову справу №222/2016 (а.с.112-165).

29.06.2016 р. заяву про прийняття спадщини подав син померлого ОСОБА_4.

28.06.2016 р. заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 подав син померлого ОСОБА_8. Вказана заява отримана нотаріусом 13.07.2016 р.

Після відкриття вказаної спадкової справи, було виявлено наявність заповіту, складеного 21.07.1993 року ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 1-2741, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №43931703 від 23 травня 2016 року та листом Полтавського обласного державного нотаріального архіву ГТУЮ в Полтавській області №1400/01-21 від 06 червня 2016 року.

За вказаним заповітом ОСОБА_7 все належне йому майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповів ОСОБА_2

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_7 та ОСОБА_2 підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію усиновлення (удочеріння) №3 від 10 листопада 2016 року.

15.12.2016 року ОСОБА_2 подав до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7, а 20.12.2016 р. подав аналогічну заяву, за наслідками розгляду якої цього ж дня державним нотаріусом Мусієнко Т.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, державний нотаріус діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надав доказів на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем за однією адресою на час його смерті.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі -Закон № 3425-XII).

Частиною 1 ст. 1 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст. 1 Закону № 3425-XII передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 50 Закону № 3425-XII передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Як роз'яснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Закон № 3425-XII поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону № 3425-XII, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону № 3425-XII, не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов'язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов'язково обґрунтовуватися причини такої відмови.

При оскарженні в судовому порядку відмови у вчиненні нотаріальних дій предмет доведення повинен визначатися з урахуванням підстав відмови у вчиненні нотаріальних дій, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, оскільки від встановлення або невстановлення перелічених обставин залежить висновок про законність та обґрунтованість відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до п. 4.14. гл. 10 р.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцями спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Згідно положень ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, неподання яких є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус послався на те, що згідно довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» від 18.02.2016 року № 1054 останнє місце прописки померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_7 було АДРЕСА_1, разом з яким на час смерті були прописані дружина ОСОБА_6 та мати дружини ОСОБА_10

Оскільки ОСОБА_2 не подав у встановлений строк заяву про прийняття спадщини та не підтвердив факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, державний нотаріус відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмовив у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Перевіряючи обґрунтованість та правомірність відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, судом першої інстанції було досліджено копію спадкової справи № 222/2016, в якій наявний акт про проживання б/н від 20 грудня 2016 рку, складений та підписаний фахівцем ТОВ «Добробит» ОСОБА_11, а також громадянами ОСОБА_12 та ОСОБА_13, в якому вказані особи підтвердили факт проживання ОСОБА_7 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 року разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, з 2000 року по день смерті.

При цьому, суд вірно встановив, що вказаний акт засвідчено печаткою ТОВ «Місто для людей Кременчук» та не містить підпису керівника установи.

Крім цього, допитана місцевим судом в якості свідка ОСОБА_11 пояснила суду, що в грудні 2016 р. працювала у ТОВ «Місто для людей Кременчук» та при складані акту внесла відомості в нього зі слів ОСОБА_12 та ОСОБА_13, до квартири не заходила, знаходячись в коридорі.

Згідно довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» №1054 від 18 лютого 2016 року, ОСОБА_7 на час смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним зареєстровані дружина ОСОБА_6 та мати дружини ОСОБА_10

За інформацією Управління праці та соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №02-4076 від 24 березня 2017 року, що ОСОБА_7, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, 16 грудня 2015 року було надано заяву та декларацію для призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на трьох осіб: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 168-171)

Згідно листа Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області за вих.№03/3588 від 22 березня 2017 року, ОСОБА_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_6, перебуває на обліку в Управління соціального захисту населення Крюківського району як отримувач житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг з грудня 2015 року; громадянин ОСОБА_7, на обліку в Управлінні як отримувач житлової субсидії, будь-яких видів державних допомог, компенсацій та пільг не перебуває (а.с. 172).

Зазначені обставини також підтверджуються поданими позивачем 01 грудня 2015 року до Крюківського управління праці та соціального захисту населення розрахунками субсидій; довідкою ТОВ «Добробит» №31053/41 від 02 грудня 2016 року; довідкою ТОВ «Добробит» №29271/41 від 02 грудня 2015 року; заявою про призначення житлової субсидії, а також декларацією про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії.

Таким чином, нотаріусу не були надані беззаперечні докази місця проживання спадкодавця.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_2, він звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте рішення судом щодо пред'явленої заяви ще не приймалося.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що державним нотаріусом правомірно відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що на момент винесення постанови ним не було належним чином підтверджено факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги, які фактично дублюють обґрунтування позовної заяви, вірних висновків суду не спростовують, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі всебічно з'ясованих та досліджених обставин, підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.В.Чумак

Судді /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Л.І.Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак