Номер провадження: 22-ц/785/6538/17
Номер справи місцевого суду: 501/269/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

при секретарі: Лопотанові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (третя особа: ОСОБА_2) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 червня 2017 року, -

встановила:

14 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на те, що 14 вересня 2006 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №1862-08 ПОУ Н за яким, останньому був наданий кредит в іноземній валюті у розмірі 74 000,0 дол.США, терміном до 14 вересня 2027 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних. 17 вересня 2014 р. між ПАТ «УкрСибанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №1862. Відповідачі належним чином не виконують умови кредитного договору внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 43 208,63 дол.США, яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь та понесені ним судові витрати.

В свою чергу 10 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (третя особа: ОСОБА_2) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Посилаючись на те, що ПАТ «УкрСиббанк» в порушення умов кредитного договору від 14 вересня 2006 р. №1862-08 ПОУ Н, в односторонньому порядку, без згоди ОСОБА_2 підвищив розмір відсоткової ставки вдвічі з 10,3% річних на 20,6 % річних.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 червня 2017 року Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Банку задовольнити у повному обсязі, а також стягнути на користь Банку понесені ними судові витрати при розгляді справи, посилаючись на порушення судом норм права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які зявилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» підлягає задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Відмовляючи у позові до ОСОБА_2І і ОСОБА_3А, районний суд виходив з того, що у ОСОБА_2 на момент подачі позову до суду була відсутня заборгованість по тілу та відсотках за користування кредитом, а тому у задоволенні цієї частини позовних вимог відмовив.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3А, суд першої інстанції відмовив, бо прийшов до висновку, що протягом строку дії договору кредитування розмір відсоткової ставки за користування кредитом не змінювався.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду не оскаржується, а оскільки під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, то судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для перегляду судового рішення в частині, що не оскаржується.

З висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, на думку судової колегії, погодитись не можна, так як вони не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, у звязку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з ухваленням нового рішення.

Судом встановлено, що 14 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2І було укладено кредитний договір за яким останньому було надано кредит у сумі 74000 доларів США з кінцевим терміном повернення 14 вересня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом 10, 3 % річних.

Умови договору відповідач ОСОБА_2І належним чином не виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на момент звернення до суду з позовом 14 лютого 2017 року у сумі 43208, 63 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість 5247, 63 доларів США.

Загальна сума заборгованості по кредиту в національній валюті еквівалентна сумі 1170002 грн 20 коп.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань по кредитному договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 14 вересня 2006 року було укладено договір поруки, а 17 вересня 2014 року з нею укладено додаткову угоду, згідно до умов якої, поручитель погодилась забезпечувати змінене основне зобовязання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з ч. З ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до абз. 3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Верховний Суд України в постанові від 24.09.2014 року в справі №6-145цс14 висловив правову позицію, відповідно до якої грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненнірахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Національним банком України видано Акціонерному комерційному інноваційному банку «Укрсиббанк» (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") банківську ліцензію №75 та дозвіл №75-2 на право здійснювати банківські операції визначені частиною 1 та п.5-11 частини 2 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»

Тобто, цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

Суд при ухвалені рішення керувався висновком експертизи спеціаліста №02271, яке здійснило Приватне підприємство «Гранд Іншур» (Т.2 а.с.1-198), якою в межах наявних документів встановлено, що результати економічного дослідження дозволяють зробити висновок, що розмір заборгованості за кредитним договором №1862-08 ПОУ Н від 14 вересня 2006 р. станом на 06 лютого 2017р. становив:

-розмір переплати 6 148,61 дол.США;

-залишок тіла кредиту, строк повернення якого не настав - 37 961,40 дол.США;

-залишок строкової заборгованості по тілу кредиту -0,0 дол.США;

-залишок простроченої заборгованості по тілу кредиту - 0,0 дол.США;

-загальна заборгованість по тілу кредиту - 0,0 дол.США;

-залишок строкової заборгованості за процентами - 0,0 дол.США;

-залишок простроченої заборгованості за процентами - 0,0 дол.США;

-загальна заборгованість за процентами - 0,0 дол.США;

-загальний розмір заборгованості по тілу та відсоткам за користування кредитом,строк повернення якої настав - 0,0 дол.США.

Однак дана експертиза є не об'єктивною та обґрунтованою, оскільки експертом не досліджено всіх матеріалів справи, експерт не керувався наявними документами, які містяться в матеріалах цивільної справи. Експертом не було взято до уваги документів, що знаходяться в матеріалах справи, експертом не було витребувано додаткових фінансових документацій з банку, він не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправильного висновку та відмову від дачі висновку, експртне дослідження замовлено стороною по справі і ухвалою суду не призначалось.

Відповідно до п. 6 ст. 147 Цивільного Процесуального Кодексу, слід вважати, що Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Дані наданих банком довідок-розрахунків заборгованості по кредиту, виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 є належними доказами та підтверджують зазначений розмір заборгованості на фактично отримані ним кредитні кошти.

Доданий до первісної позовної заяви розрахунок є достатньо зрозумілим та вичерпним, в ньому зазначено всі терміни, суми погашення та прострочення, та ставки, що є необхідними для правильного вирішення справи.

Довідка-розрахунок є логічно - послідовним доказом підтвердження заборгованості Відповідача, яка відображає всі нарахування, які були визначені вище в розрахунку сум заборгованості та включає також здійснені оплати Відповідачем та дозволяє простежити в часових проміжках порядок та розмір нарахування заборгованості.

Довідка-розрахунок повністю відповідає вимогам до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003р. N 55 і містить в собі: назву та номер документу і завізована особистим підписом відповідальної особи з відбитком мокрої печатки Банку. Довідка-розрахунок міститься в переліку додатків позовної заяви як письмовий доказ, що підтверджує суму заборгованості, яку обґрунтовує в своїй позовній заяві Позивач.

За таких обставин, судова колегія вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає зміні зі скасуванням його в частині відмови у позові ПАТ «Укрсиббанк» та ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3А рішення районного суду належить залишити без змін.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 червня 2017 року змінити.

Скасувати його в частині відмови у позові ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3А і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Укрсиббанк» 43208, 63 доларів США що еквівалентно 1170002 грн; та судові витрати з кожного в рівних долях: судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції по 8000 грн: та розгляд справи у апеляційному суді: по 8800 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6