09 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та стягнення коштів,
за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПрвиатБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з будинку, який є предметом іпотеки,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
(далі - ПАТ КБ «приватБанк») про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та стягнення коштів.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № НАВ0GА00000008 від
19 липня 2007 року та договір іпотеки № НАВ0GА00000008 від 19 липня 2007 року, яким забезпечено виконання його кредитних зобов'язань.
Кошти згідно кредитного договору ним не були отримані, грошові кошти в сумі 52 640 дол. США надані йому банком в позадоговірному порядку, після чого він сплатив на користь банку більше 15 000 дол. США.
Посилаючись на те, що укладені між ним і банком договори є недійсними правочинами, тому договірні зобов'язання між сторонами не виникли, а указані кошти були ним сплачені на користь банку безпідставно, позивач просив суд визнати недійсними спірні кредитний договір та договір іпотеки і стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку повернення сторін до попереднього стану на його користь 261 130 грн 68 коп.
У червні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з будинку, який є предметом іпотеки.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного кредитного договору № НАВ0GА00000008 від 19 липня 2007 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 52 640 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення
В забезпечення виконання зобов'язань між сторонами укладено договір іпотеки № НАВ0GА00000008 від 19 липня 2007 року згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_1, загальною площею 153,90 кв. м., житловою площею 82,5 кв. м., який належить йому на праві власності. Обумовлена сторонами ціна предмета іпотеки на момент складення договору становила 332 290 грн.
Посилаючись на те, що ОСОБА_4 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 02 червня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі
298 350,02 дол. США, яка складається з: 48 640,74 дол. США - заборгованість за кредитом, 35 225,89 дол. США - заборгованість за відсотками,
6 422,40 дол. США - заборгованість за комісією, 208 060,99 дол. США - нарахована пеня за порушення виконання зобов'язань за договором, позивач просив суд в рахунок погашення спірної суми боргу звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити зі спірного будинку осіб, які зареєстровані за указаною адресою.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від

27 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та стягнення коштів відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з будинку, який є предметом іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за укладеним 19 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 кредитним договором

№ НАВ0GА00000008 станом на 02 червня 2014 року в розмірі

90 289,03 дол. США, що еквівалентно 1 072 633 грн 68 коп. та пені в розмірі 2 471 764 грн 56 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, будинок № АДРЕСА_1 із застосуванням процедури продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки майна субʼєктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень продавця.

Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій», який набув чинності 07 червня 2014 року, зупинено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3 654 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору на підставі положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині розгляду справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 відмовлено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі його представника ОСОБА_5, на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2017 року залишено без руху та надано апелянту строк протягом пʼяти днів з моменту отримання копії ухвали надати до суду апеляційної інстанції квитанцію про оплату судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі його представника

ОСОБА_5, на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2017 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляцій скаргу ОСОБА_4, в особі його представника ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходив із того, що станом на 27 квітня 2017 року недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі апеляційного суду Харківської області від 03 квітня

2017 року, а саме оплата судового збору в розмірі 4 019 грн 40 коп., усунуто не було, а тому відповідно до положень ст. ст. 121, 297 ЦПК України апеляційна скарга визнається неподаною та повертається апелянту.

Судом встановлено, що у лютому 2017 року представник

ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2017 року, у якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4

За змістом ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали (ч. 1

ст. 121 ЦПК України).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 квітня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі його представника ОСОБА_5, на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2017 року залишено без руху та надано апелянту строк протягом пʼяти днів з моменту отримання копії ухвали надати до суду апеляційної інстанції квитанцію про оплату судового збору в розмірі

4 019 грн 40 коп.

Згідно розʼяснень викладених в п. 5 Постановив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», із змінами та доповненнями, до позовної заяви має бути додано документ, що підтверджує сплату судового збору за ставками, встановленими Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір». При цьому від сплати судового збору (пункт 17 статті 5 цього Закону), наприклад, за подання позовів, апеляційної/касаційної скарги у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, споживачі звільнені лише в разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів, наприклад за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості, що відповідає змісту частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Це не виключає застосування до сторін спору положення статті 82 ЦПК щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_4 є відповідачем за зустрічним позовом ПАТ КБ «ПрвиатБанк», а тому дійшов висновку про те, що судовий збір має сплачуватися на загальних підставах.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_4 отримав 14 квітня 2017 року, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - 12 квітня

2017 року.

За змістом ч. 2 ст. 212 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про повернення апеляційної скарги апелянту, оскільки встановлено, що станом на 27 квітня 2017 року апелянтом не усунено недоліки зазначені в ухвалі апеляційного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року.

Доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно змінив процесуальний статус сторін, зокрема зазначивши ОСОБА_4 відповідачем є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 є позивачем за своїм позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогами про захист прав споживачів, судовий збір за який судом апеляційної інстанції не стягувався.

Разом з тим, ОСОБА_4 є відповідачем за зустрічним позовом ПАТ КБ «ПрвиатБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з будинку, який є предметом іпотеки, судовий збір за який повинно бути сплачено відповідно до вимог закону України «Про судовий збір».

Слід зазначити, що відповідно ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 297 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

За таких обставин, у силу п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України колегія суддів відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвалу суду апеляційної інстанції без змін, оскільки її прийнято з додержанням вимог закону.

Керуючись статтями 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та стягнення коштів за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПрвиатБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з будинку, який є предметом іпотеки залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова