У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив спростувати інформацію розповсюджену відповідачем у її письмовому зверненні від ІНФОРМАЦІЯ_1 року на офіційному сайті Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) «» наступного змісту : «В Подольском районе уже много лет функционирует отработанный конвейер по выкачивании «благотворительных взносов» с населения. Взносы собираются не в кассу, а в карман любого сотрудника поликлиники. Лицами организовавшими этот конвейер считаю главврача ОСОБА_7, замов главврача ОСОБА_8, и ОСОБА_9, заведующую лабораторией ОСОБА_10»; зобов'язати відповідача у десятиденний термін з дати набрання рішення законної сили направити на адреси Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації, Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Фінансової інспекції України та Національного антикорупційного бюро України листи, які спростовують вищевказану спірну інформацію та вказують на її невідповідність.

Позов обґрунтовано тим, що розповсюджена ОСОБА_5 інформація є неправдивою, ганьбить честь та гідність позивача, шкодить його діловій репутації, оскільки він обіймає посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативний діагностичний центр» (далі - КНП «КДЦ») Подільського району м. Києва, який розташований за адресою: вул. Мостицька, 9, м. Київ.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до п. 16 постанови Пленум Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направити індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисті звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. У випадку коли особа звертається до зазначених органів з заявою, в котрій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки викладені у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року, який зазначив, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року звернулася до НАБУ зі скаргою на корупцію у поліклініці та бездіяльність МОЗ та ДОЗ, яка розміщена на сайті НАБУ «», наступного змісту: «В Подольском районе уже много лет функционирует отработанный конвейер по выкачиванию «благотворительных взносов» с населения. Взносы собираются не в кассу, а в карман любого сотрудника поликлинники. Лицами организовавшими этот конвейер считаю ОСОБА_7, замов главврача ОСОБА_8 и ОСОБА_9, заведующую лабораторией ОСОБА_10».

Указана скарга подана відповідачем в правоохоронні органи (НАБУ), як особою, на думку якої позивачем (як посадовою особою) при виконанні його функціональних обов'язків вчиняються певні порушення. Тобто, відповідачем реалізовано конституційне право на звернення, перевірку викладених фактів та отримання відповіді.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що звернення відповідача до НАБУ від ІНФОРМАЦІЯ_1 року не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що поширена відповідачем інформація щодо позивача є недостовірною та інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко