Справа № 212/1325/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

за участісекретаря: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства « Центральний гірничо збагачувального комбінату» про стягнення недоплаченої вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку при розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5, звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому зазначає, що він в період з 23.08.1983р. по 06.11.1994р. та з 23.07.1996р. по 03.01.2013р. працював дробильником, підземним електрослюсарем і підземним дробільником на шахті «Орджонікідзе» ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ «ЦГЗК»). 03.01.2013р. був звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по ст.38 КЗпП України. У лютому 2017 року він дізнався, що при звільненні з підприємства у звязку з виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, а не в розмірі однієї середньомісячної заробітної плати, що становила 5540,29 грн.Відповідно до пункту 6.1 Галузевої угоди гірничометалургійного комплексу України на 2011-2012 роки передбачено при звільненні працівника із підприємства за власним бажанням на пенсію виплачується одноразова допомога при продовжуваній роботі на підприємстві від 20 і більше років - три середньомісячні заробітні плати працівника.

Враховуючи, що він пропрацював на шахті «Орджонікідзе» 28 років, просив стягнути з відповідача недоплачену одноразову допомогу в розмірі 11080 грн. 58 коп. В звязку з несвоєчасною виплатою вихідної допомоги, просив також стягнути середній заробіток з моменту виникнення необхідності виплат 04.01.2013р.по 04.06.2013р., що становить 152 дні, на підставі наданої відповідачем довідки про середній заробіток, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 43 520 грн.64 коп.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, при цьому послався на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував зазначив, що Колективним договором на 2012-2013 роки дійсно передбачена виплата працівникам при звільненні за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію одноразової допомоги, в розмірі залежному від стажу роботи та віку. Враховуючи, що шахта «Орджонікідзе»перебуває у відношенні до ПрАТ «ЦГЗК»в оренді з 31.12.1998р. з подальшим набуттям права власності з 09.11.2001р., згідно договору купівліпродажу №1167-16-01, то і стаж роботи повинен рахуватись з 01.01.1999р., коли позивач вступив в трудові правовідносини з ПрАТ «ЦГЗК», що становить 14 років 3 дні, а отже виплата одноразової допомоги при виході на пенсію, в розмірі однієї середньомісячної заробітної плати (стаж до 15 років) була проведена на законних підставах.

Крім того зазначив, що позивач звільнився із підприємства 03.01.2013року, тому передбачений ст. 233 КЗпП України строк сплинув 03.04.2013 року. Зазначає, що днем коли позивач дізнався, або повинен був дізнатись про порушення свого права є день звільнення та проведення кінцевого розрахунку 03.01.2013 року тому з цього дня й має відраховуватись строк позовної давності. Більш детально виклав позицію в письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_5 у період з 23.08.1983р. по 06.11.1994р. та з 23.07.1996р. по 03.01.2013р., працював на шахті «Орджонікідзе» ПрАТ «ЦГЗК» на посадах дробильником, підземним електрослюсарем і підземним дробильником. 03.01.2013р. звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України. Вказані факти підтверджуються копією трудової книжки.

Згідно розрахункового листа за січень 2013 рік ОСОБА_5 при звільненні із підприємства ПрАТ «ЦГЗК» виплачена допомога при виході на пенсію в розмірі 5 5409,29 грн..

Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» за №160 від 06.02.2017 року, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_5 за два останні місяці перед звільненням склала: 5540,29 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 35,79 грн.

Відповідно до положень ст.13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори та угоди» від 01 липня 1993 року №3356-ХІІ встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Згідно до договору оренди державного майна від 30.12.1998р. №14-11/98 Криворізький залізорудний комбінат передав в оренду ВАТ «ЦГЗК» шахту «Орджонікідзе».

Згідно до ст.14 Закону України « Про оренду» та договору оренди №1280-14-11/98 від 30.12.1998р. шахта ім. Орджонікідзе була прийнята в склад ВАТ «Центрального ГЗК» з 01.01.1999р. відповідно до наказу №94 від 28.01.1999р., відповідний запис був зроблений в трудовій книжці позивача.

Положеннями ст.15 Закону України «Про оренду» встановлено, що Орендар стає правонаступником прав та обовязків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу- також правонаступником прав та обовязків підприємства, повязаних з діяльністю цього структурного підрозділу.

Відповідно до договору №1167-16-01/2001 від 09.11.2001 року ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» продав майно - обладнання, земельну ділянку, інвентар та друге майно шахти Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК».

Статтею 36 КЗпП України, визначено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Відповідно до п.7.10Колективного договору ВАТ «Центрального гірничо - збагачувального комбінату» на 2012-2013 рр., встановлено виплачувати працівникам при звільненні за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві: від 7,5 до 15 років середньомісячну заробітну плату працівника; від 15 до 20 років дві середньомісячні заробітні плати працівника; від 20 і більше років три середньомісячні заробітної плати працівника.

Вказаний факт підтверджено п.6.1 Галузевої угоди гірничо - металургійного комплексу України на 2011-2012 роки встановлено, виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: від 20 і більше років тримісячну середню заробітну плату.

З вищезазначеного вбачається, що галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу та колективним договором підприємства, в частині соціальних гарантій (соціального захист) які були чинні на час звільнення позивача із підприємства передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві.

Як встановлено у судовому засіданні що ОСОБА_5 відпрацював на шахті «ім. Орджонікідзе» 27 років 7 місяців 25 днів та був звільнений за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію, вказаний факт не заперечувався відповідачем.

Таким чином суд приходить до висновку, що на ОСОБА_5 розповсюджується дія п.7.10. Колективного договору та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат працівника.

Відповідач в своїх запереченнях, вказує, що позовними вимогами ОСОБА_5 є стягнення одноразової допомоги працівникам, які виходять на пенсію, що не є оплатою праці, а отже суд має застосувати позовну давність встановлену в три місяці, як то передбачено ст. 233 КЗпП України, враховуючи, що позивач був звільнений з підприємства 03.01.2013 року, а до суду звернувся лише у лютому 2017 року та не ставив питання про поновлення строку для звернення до суду, йому має бути відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позовної давності, з вказаними висновками суд не погоджується з наступних підстав.

Частиною 1 ст.233 КЗпП України передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів.

Однак, відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому, представник відповідача посилається на те, що одноразова допомога при звільненні на пенсію не є ні основною, ні додатковою заробітною платою, а є «іншою заохочувальною виплатою», що підтверджується Інструкцією зі статистики заробітної плати», затвердженою Наказом державного комітету статистики України №5 від 13.01.2004 року.

Суд погоджується з відповідачем, в частині правового визначення одноразової допомоги при звільненні на пенсію, а саме з відсутністю ознак заробітної плати у розумінні вказаної Інструкції зі статистики заробітної плати, яка не відносить ці витрати до фонду оплати праці.

Проте враховує, що зазначене положення має значення для статистичної звітності підприємства по фонду оплати праці і не тягне правових наслідків у справі, що переглядається виходячи із офіційного тлумачення Конституційним судом України ч.2 ст.233 КЗпП України.

Так, Конституційний Суд України у рішенні №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у системному зв'язку із положеннями статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 рокуN 108/95-ВР дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата включає інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до Галузевої угоди допомога відноситься до інших виплат, які не передбачені актами чинного законодавства (окрім Галузевої угоди) встановлено додатково при припиненні трудового договору у зв'язку із виходом на пенсію.

Враховуючи, що вихідна допомога, яка мала бути виплачена ОСОБА_5 у зв'язку з виходом на пенсію за власним бажанням, входить до виплат на які працівник має право згідно з умовами колективного договору при звільненні на пенсію, суд приходить до висновку, що в даному випадку право працівника на звернення до суду за захистом своїх прав не обмежено будь-яким строком в силу ч.2 ст.233 КЗпП України, тому доводи представника відповідача про застосування до вимог ОСОБА_5 про стягнення вихідної допомоги наслідків пропуску ним строків позовної давності є безпідставними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 №100 (із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Так, позивач був звільнений 03 січня 2013 року, тому розрахунковим періодом є два попередні повні місяці перед звільненням, що складає 5 540,29 грн. При середньомісячній заробітній платі5540,29 грн. вихідна допомога повинна становити 16 620,87 грн. (5540,29 грн. х 3), враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача сплачено вихідну допомогу у розмірі 5 540,29 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягає11 080,58 грн. Положенями ст.47 КЗпП України встановлений обовязок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно зі ст.116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. По відношенню до ОСОБА_5 відповідачем було порушено норми ст.116 КЗпП України, щодо обов'язку підприємства виплатити всі суми які йому належать.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таку ж правову позицію виклав і Верховний Суд України при винесенні Постанови у цивільній справі №6-41цс15 від 1 квітня 2015р.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади 03.01.2013 року, відповідач ПАТ «ЦГЗК» не провів виплату всіх належних сум, а саме не виплатив вихідну допомогу при виході на пенсію.

Враховуючи викладене, суд вважає, що так як ОСОБА_5, який звільнений 03.01.2013 року, не були виплачені всі належні йому суми у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, повного розрахунку проведено не було, суд дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_5, останній просив суд стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 43 520,64 гривень, за 5 місяців (з 01.01.2013 по 04.06.2013).

При середньомісячній заробітній платі у 5540,29 грн. та часу непроведення розрахунку при звільненні з 04.01.2013 року по 04.02.2013 року(за 152 дні) сума до виплати складає 43520,64 гривень із розрахунку: при середньочасовій заробітній платі 35 грн.79 коп. та при 8 часовому робочому дні середньоденна заробітна плата становить 286 грн. 32 коп., (286,32 грн. х152 дні), а тому стягується з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 43 520,64 грн.

Позивач відповідно до ст.5 Закону України « Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 13,36,47,116,117,233 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці»від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР, Галузевою угодою гірничо - металургійного комплексу України, ст.ст. 10,11,60,213-214,223ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» про стягнення недоплаченої вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку при розрахунку - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_5 в порядку недоплаченої вихідної допомоги при звільненні -11080 гривень 58 копійок

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки при розрахунку за період з 04.01.2013 по 04.06.2013 в розмірі 43 520 гривень 64 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу на протязі десяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. В. Козлов