Справа № 367/1232/17 Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/2822/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 07.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бучанського управління житловокомунального господарства про усунення порушень прав споживача житловокомунальних послуг,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що з березня 2006 року йому на праві власності належить квартира № 50 за адресою: Київська область, м. Буча ОСОБА_3 Хмельницького, 2. До 01.10.2013 року він перебував у договірних відносинах з Бучанським управлінням житловокомунального господарства по наданню послуг з утримання будинку, його споруд та прибудинкової території на підставі укладеного Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Причиною припинення дії даного договору є те, що відповідач, не надаючи ряд послуг, або надаючи їх в неповному обсязі, відмовився оформляти додаткову угоду або новий договір з визначенням своєї відповідальності. Позивач звертався до відповідача з проханням укласти новий договір, проте отримав лише типовий, без наявності в ньому як істотних умов, обумовлених нормами Закону, так і умов особистих (площі квартири, статусу позивача, тощо). В свою чергу, позивач направив відповідачу зауваження, кожний пункт якого відповідає нормам діючого законодавства, для включення їх до тексту договору. На свої зауваження до тексту отриманого договору у формі заяви від 18.10.2016 р., листа до БУЖКГ від 28.10.2016 р., повідомлення від 16.01.2017 р., претензію від 13.02.2017 р. про його згоду укласти договір на законних умовах він отримав відповіді від БУЖКГ від 17.10.2016 р. та від 30.12.2016 р., якими відповідач ухилився від його укладання, тобто від будь-якої відповідальності за свої незаконнідії або бездіяльність в майбутньому. Позивач вважає, що беззаперечним доказом ухилення відповідача від своїх обовязків при дії типових договорів з мешканцями його будинку є масові скарги, претензії, заяви до відповідача про неприпустимість порушення з його боку норм чинного законодавства - лише за один 2016 рік, в результаті чого він приходить до висновку про порушення його прав як споживача. У звязку з вищевикладеним, просив суд визнати відсутність договірних відносин між ОСОБА_2 і Бучанським управлінням житлово-комунального господарства у сфері надання житлово-комунальних послуг, як порушення вимог ст. ст. 19, 22, 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» з боку Бучанського управління житлово-комунального господарства, зобовязати Бучанське управління житлово- комунального господарства укласти з ОСОБА_2 договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 лише як типовий з обовязковими додатками у формі зауважень ОСОБА_2 до типового договору.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 березня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що даним рішенням суд відмовив позивачу в його ініціативному намаганні укласти з постачальником житлово-комунальних послуг договір на прозорих, чесних і законних умовах. Крім того вважає, що суд взагалі з не зрозумілих причин не застосував ЗУ «Про захист прав споживачів», на який було посилання в позовній заяві, як на головний.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено порушення його прав, як споживача житлово-комунальних послуг.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно п. 1 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обовязок відповідає зустрічному обовязку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст. 19, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», постанови №529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обовязком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627,630 ЦК України та ст.ст.19,20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» .

Встановлено, що позивач у позовній заяві зазначає себе власником квартири 50 по ОСОБА_3Хмельницького,2 в м.Буча.

Згідно розрахунку заборгованості по кв. 50 по бул.Б.Хмельницького,2 в м.Буча за період з 01.01.2013р. по 28.02.2017р. позивач має борг по квартплаті у розмір 4096,38грн..

Встановлено, що будинок 2 по бул.Б.Хмельницького в м.Буча обслуговує Бучанське управління житловокомунального господарства.

Встановлено, що позивач отримав від відповідача типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, по кв. 50 по бул.Б.Хмельницького,2 в м.Буча.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням внести до типового договору істотні та особливі умови, на які отримав відповіді.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що він не має наміру підписувати типовий договір наданий відповідачем, а відповідач в свою чергу не підписує новий договір викладений в редакції позивача чи додаткову угоду. У звязку з чим позивач вважає, що відповідач порушує його права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено порушення його прав, як споживача житлово-комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано ЗУ «Про захист прав споживачів» до відносин, які виникли між сторонами, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки позивач, який звертається до суду за захистом порушеного права споживача у своєму позові повинен чітко зазначити, які саме норми закону «Про захист прав споживачів» порушені виконавцем та в який спосіб визначений зазначеним законом виконавець повинен їх усунути. Позивачем зазначенні вимоги закону виконані не були, отже суд першої інстанції вірно виходив з того, що відсутні підстави для застосування вище зазначеного закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: