АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4775/17 Справа № 178/922/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Берелет В. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Жовтневої сільської ради, треті особи: реєстраційна служба Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, відділ Держземагенства у Криничанському районі Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, про визнання права довічного спадкового володіння земельною ділянкою в порядку спадкування

за апеляційною скаргою Прокуратури Дніпропетровської області

на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права довічного спадкового володіння земельною ділянкою в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік - ОСОБА_3, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 53,2 га, розташованої на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. 10 грудня 1992 року на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської Ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області № 37 ОСОБА_3 було надано у довічне успадковуване володіння 53,2 га землі в межах згідно з планом землеволодіння для створення селянського/фермерського господарства. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 75. 18 січня 1993 року спадкодавцем було засновано селянське (фермерське) господарство «Іванково», яке використовує надану земельну ділянку у своїй господарській діяльності. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер. Позивач зазначає, що вона як спадкоємець після смерті ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом - земельної ділянки, площею 53,2 га, розташованої на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Однак, постановою приватного нотаріуса Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорною О.В. від 04 грудня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 53,2 га, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі такого свідоцтва документів (державного акта на право власності на земельну ділянку). З урахуванням вищевикладеного, просила суд визнати за нею право на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою площею 53,2 га, призначеною для фермерського господарства та розташовану на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області (а.с.2-5)

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Жовтневої сільської ради, треті особи: реєстраційна служба Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, відділ Держземагенства у Криничанському районі Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області про визнання права довічного спадкового володіння земельною ділянкою в порядку спадкування - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою розміром 53,2 га землі, згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської Ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області № 37, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №75, розташованої на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, що залишилася після смерті ОСОБА_3, померлого24 березня 2014 року (а.с. 74-76).

Не погодившись із зазначеним рішенням, прокуратурою Дніпропетровської області було подано апеляційну скаргу (а.с. 82-88), яку рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року - задоволено частково. Рішення суду першої інстанції - скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Жовтневої сільської ради, треті особи: реєстраційна служба Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, відділ Держземагенства у Криничанському районі Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області про визнання права довічного спадкового володіння земельною ділянкою в порядку спадкування - відмовлено (а.с.151-154).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.187-189).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_3 згідно з державним актом на право довічного успадкованого володіння землею, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області від 04 грудня 1992 року № 37, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 75, надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 53,2 га в межах згідно з планом для створення селянського (фермерського) господарства.

ОСОБА_3 відповідно до статуту селянського (фермерського) господарства «Іванково» був його засновником, а головою - ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер.

Відповідно до п. 8.1 Розділу 8 Статуту селянського (фермерського) господарства «Іванково» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) може входити також право користування землею (а. с. 12).

ОСОБА_2 є спадкоємицею після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 - засновника селянського (фермерського) господарства «Іванково» та є його головою, прийняла спадщину, в склад якої входить і фермерське господарство «Іванково», господарська діяльність якого не припинена, воно не ліквідовано, позивач продовжує користуватися спірною земельною ділянкою для його потреб, та є його головою, як спадкоємиця, що підтверджується Статутом господарства.

04 грудня 2014 року постановою приватного нотаріуса Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорною О.В. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 53,2 га, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі такого свідоцтва документів (державного акта на право власності на земельну ділянку).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є спадкоємицею після смерті її чоловіка - ОСОБА_3, тому відповідно до положень ст. ст. 1258, 1261 ЦК України має право на довічне спадкове володіння і користування земельною ділянкою площею 53,2 га, право володіння якою належало її чоловіку.

Вказані висновки суд відповідають обставинам справи, зроблені відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Так, ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не були припинені внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Необхідною умовою для створення і функціонування селянського (фермерського) господарства у відповідності до Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», діючого на момент створення селянського (фермерського) господарства «Іванково», була наявність земельної ділянки, що мала перебувати у власності або у постійному користуванні осіб, які виявили бажання створити фермерське господарство.

Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону, а згідно із ст. 19 зазначеного Закону до складу майна фермерського господарства входить право користування землею.

Статтями 1258, 1261 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 05 грудня 1990 року № 511 «Про вирішення питань, пов'язаних із правом власності на землю» громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковування володіння.

Земельним кодексом Української РСР від 18 грудня 1990 року також передбачалось право громадян на довічне успадковування володіння землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року № 889 «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок», які втратили чинність, затверджено форму державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею та умови надання такого права.

З введенням в дію 15 березня 1992 року Земельного кодексу Української РСР надання такого права не передбачалось, але підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» зазначено, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Відповідно до пункту 8 Постанови Верховного Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Зважаючи на те, що позивачка ставить питання про визнання права на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою, яка була надана для ведення цього фермерського господарства, враховуючи встановлені конкретні обставини справи, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що право ОСОБА_5 на довічне успадкування володіння спірною землею не входить до складу спадщини, а право володіння та право користування земельною ділянкою фізичної особи припиняється разом з її смертю і спадкуванню не підлягає, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч.2 ч.102-1 ЗК України передбачає, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, а ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не були припинені внаслідок його смерті.

Крім того, Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп визнано неконституційним та таким, що втратив чинність з дня ухвалення, пункт 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 563 «Про земельну реформу» яким було визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку, раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17 лютого 2004 року № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01 січня 2008 року.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: