АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/768/17 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря Бріля В.Л. та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 березня 2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області з участю третьої особи публічного акціонерного товариства Банк Форум про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області, третя особа ПАТ Банк Форум про зняття арешту, накладеного постановою від 20 липня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеного старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ОСОБА_2 та постановою від 19 жовтня 2016 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, винесеного головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 51684267 з автомобіля SUBARU FORESTER I, державний номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску, червоного кольору, зареєстрованого 15.09.2007 року за ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник Тернопільського міського відділу ДВС, доводи апеляційної скарги заперечив та суду пояснив, що ОСОБА_4 є власником автомобіля. Із позовом про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту із нього, позивач не звертався. Виконавче провадження згідно ухвали ВССУ оскільки рішення на підставі якого видано виконавчий лист є предметом касаційного оскарження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін перевіривши законність та обґрунтованість рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2016 році державним виконавцем, в межах виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_4, здійснено опис та накладено арешт на автомобіль SUBARU FORESTER I, який належить апелянту та його дружині на праві спільної сумісної власності. Враховуючи те, що 1/2 частка автомобіля належить ОСОБА_1, а власник майна має право повноцінно розпоряджатись та користуватись своїм майном, тому просить арешт скасувати.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що титулярним власником автомобіля є боржник ОСОБА_4 і частка її чоловіка у ньому судом не визначена, тому дії державної виконавчої служби щодо накладення арешту є правомірними.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частини третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 60 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля SUBARU FORESTER I є ОСОБА_4

Підставою обтяження майна ОСОБА_4 є постанова державного виконавцем Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області про винесена в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ Банк Форум заборгованості за кредитним договором на загальну суму 24 738,79 доларів США.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, згідно ст. 11 ЦПК України.

Позивачем не заявлено вимоги про визнання за ним права власності на автомобіль та зняття арешту із нього.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 ставив перед судом питання про звільнення усього належного йому рухомого та нерухомого майна з-під арешту, оскільки накладення арешту на майно порушує його права, як співвласника, захист якого передбачено ст. 41 Конституції України, ст. 355, 368, 321 ЦК України.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими.

Справу розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312 ЦПК України, суд апеляційної інстанції -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5