22-ц/775/696/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Костромітіна О.О.
Суддя-доповідач: Принцевська В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості за аліментами,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 лютого 2005 року з позивача на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 17 січня 2005 року та до повноліття дитини. На теперішній час вона отримує аліменти від 250 гривень до 500 гривень, яких їй не вистачає. Дитина хворіє та має наступні діагнози: міопія, астигматизм гіпертонічний лівого ока з гостротою зору 0,7 на обох очах, що потребує періодичного обстеження, вітамінного та медикаментозного утримання. В минулому році їхній доньці було поставлено діагноз: диспластична кардіопатія. З 17 січня 2017 року позивачка не працює. З 26 січня 2017 року по 03 лютого 2017 року дитина хворіла, та позивачка зверталась за матеріальною допомогою до відповідача, однак останній допомогу не надав. У 2014 році позивачка звернулась до ДВС із заявою, що жодних претензій до відповідача вона не має. На той час вона мала змогу самостійно забезпечувати свою дитину. На даний час дитина потребує додаткових витрат. Просила суд стягнути з відповідача заборгованість з виплати аліментів в сумі 5000 гривень, а також збільшити розмір аліментів, яки утримуються з відповідача до 3000 гривень щомісячно. В подальшому позивачка уточнювала позовні вимоги. В останній редакції позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 3000 гривень щомісячно з можливістю індексації суми аліментів та заборгованість по аліментам за період з січня 2014 року по березень 2017 року включно в сумі 76028,36 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.02.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, з урахуванням індексації. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З даним рішенням не погодилася позивач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилається на те, що суд не повно з'ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 192 ч. 1 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України в пункті 23 Постанови від 15 травня 2006 року N3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 181 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Даний висновок викладений в Постанові Верховного Суду, від 05.02.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 03 лютого 2005 року з позивача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 17 січня 2005 року та до повноліття дитини.

З довідки Лівобережного ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ № 5400/3.3-16/11/38 від 26.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 фактично отримала аліменти за період з 01 січня 2014 року по 08 вересня 2014 року в розмірі 7863,35 гривень.

У відповіді Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ №14.1-57/4252 від 13.05.2017 року зазначено, що виконавчий лист №2707, виданий 04.04.2005 Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, перебував на виконанні у ВДВС. Згідно постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 08.09.2014 року виконавчий документ було повернуто стягувачу без виконання, на підставі заяви останньої про відсутність претензій по сплаті аліментів до боржника ОСОБА_3 станом на 08 вересня 2014 року.

29 березня 2017 року виконавчий лист вдруге надійшов на виконання до ВДВС.

30 березня 2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. За період з 08 вересня 2014 року по 06 квітня 2017 року вказаний виконавчий документ на виконанні у відділах ДВС України не перебував.

Відповідач ОСОБА_3 згідно відповіді ПФУ, ДФС від 05.04.2017 та 06.04.2017, боржник офіційно не працевлаштований, пенсію не отримує, відкритих рахунків у банках та банківських установах не має.

Дохід ОСОБА_3 згідно наданих декларації платника єдиного податку валового доходу від підприємницької діяльності за періоди з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року склав 12000 гривень; за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року склав 10000 гривень.; за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року склав 45000 гривень, що зафіксовано у відповіді Маріупольської ОДПІ ГУДФС у Донецькій області № 17576/10/05-83-13 від 28.04.2017 року, що дає суду підстави вважати, що середньомісячний дохід відповідача у 2016 році складав 3 750 гривень, розмір якого суд враховує при визначені розміру аліментів при вирішення даного спору по суті.

Станом на 17.03.2017 року позивачка ОСОБА_2 не перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради, про що свідчить довідка даної установи № 824 від 17.03.2017 року.

Згідно довідок Маріупольського міського центру зайнятості № 02-214 ОСОБА_2 станом на 20 березня 2017 року перебуває на обліку як безробітна та за період з 03 березня 2017 року по 30 квітня 2017 року ОСОБА_2 отримала дохід в сумі 930,06 гривень.

З довідки Лівобережного відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області № 20374/М/05-83-13 від 23 травня 2017 року вбачається, що позивачка ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Лівобережному відділенні Маріупольської ОДПІ з 26.12.2007 року по 17.01.2017 року. Згідно наданих декларацій про майновий стан і доходи за період з 01 січня 2017 року по 17 січня 2017 року доходи не отримувала.

Позивачка ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця з 17 січня 2017 року, що підтверджується відповідним повідомленням.

Згідно виписки медичної картки стаціонарного хворого №407, виданої Кіровоградською обласною лікарнею, ОСОБА_3 страждає на постійне захворювання - варикоз нижніх кінцівок 11 ступеня.

ОСОБА_4, донька позивачки та відповідача, неодноразово зверталась до лікарів з приводу захворювань, та має діагнози: міопія, астигматизм гіпертонічний лівого ока з гостротою зору 0,7 на обох очах, що підтверджується наданими документами.

З відповіді ЦПМСД №6 м.Маріуполя від 31 березня 2017 року вбачається, ОСОБА_4 потребує періодичного обстеження у лікарів: окуліста, кардіолога, ендокринолога та підтриманні організму вітамінами та відповідними медикаментами.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку щодо їх безпідставності.

Статтею 60 ЦПК України перебачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При ухваленні даного рішення суд першої інстанції правильно врахував стан здоров'я відповідача, його матеріального стан та розміру доходу, який складає 3750 гривень щомісячно, та його згоду виплачувати аліменти в розмірі 800 гривень, що свідчить про поліпшення його матеріального стану та можливість виконувати обов'язки батька по утримуванню своєї дитину в більшому розмірі, також суд правильно врахував стан здоров'я дитини, а також обов'язок утримувати дитину не тільки батьком, а і матір'ю.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.02.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до 1000 гривень щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, з урахуванням індексації.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за аліментами в розмірі 76028,36 гривень за наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Дана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору щодо її розміру.

Частиною 3 статті 71 даного Закону передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

З урахуванням вищенаведених норм права, та з урахуванням того, що відповідач сплачував аліменти за виконавчим листом, а не за його заявою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення заборгованості за аліментами у розмірі 76028,36 гривень не мають правового підґрунтя.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому необхідно відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_6, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.,ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді