Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Шеремет А.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішення Рівненського міського суду від 10 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 19 січня 2017 року на весь час навчання ОСОБА_4, але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років без урахування часу канікул. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не згідна із оскаржуваним рішення та вважає його незаконним та необґрунтованим. Вказує на порушення судома першої інстанції норм ст.ст.141,180 СК України та ст.ст.59,212,215 ЦПК України.

Зазначає, що місцевим судом не було враховано, що дитина, яка продовжує навчання не працює та перебуває на повному її утриманні, щомісячно вона несе витрати на харчування, забезпечення необхідними ліками та одягом, а також додаткові витрати на проживання сина в гуртожитку в розмірі 250 Євро щомісячно та 117 Євро в семестр на навчання сина. Крім того, вона на даний час не працює, оскільки вже понад чотири місяці знаходиться на лікарняному по стану свого здоров'я та на лікарняному по догляду за другою дитиною малолітньою донькою, ІНФОРМАЦІЯ_2, від другого шлюбу.

Відповідач працює в органах податкової інспекції, має постійний стабільний дохід, на утриманні інших непрацездатних членів сім"ї не має. Під час розгляду справи в суді встановлено, що дохід відповідача в місяць складає в середньому 3800 грн. Вказує на те, що стягнутий судом першої інстанції розмір аліментів і розмірі 1/6 частки (що фактично становить 633грн.) є явно заниженим так як не відповідає існуючим на даний час цінам на продовольчі та промислові товари в Україні, а також іншим повсякденним витратам, які мають нести батьки по утриманню своїх дітей.

Крім того, вказує на те, що місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки на власний розсуд стягнув аліменти без урахування часу канікул.

Просить рішення Рівненського міського суду від 10 березня 2017 року в частині стягнення аліментів змінити, збільшити розмір стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/6 на ? частину всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 19 січня 2017 року на весь час навчання ОСОБА_4, але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років та виключити із резолютивної частини рішення слова "без урахування часу канікул". В решті рішення залишити без змін.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2В у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним і просив залишити його без змін.

В своїх запереченнях викладених письмово зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази про сплату 250 Євро щомісячно за проживання в гуртожитку та 117 Євро в семестр за навчання - так як навчання на підготовчих курсах в Німеччині є безкоштовним. Вимога про стягнення аліментів під час канікул суперечить змісту статті 199 СК України, так як матеріальна допомога за приписами зазначеної статті надається за умови навчання.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення місцевого суду, а не його зміни. таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, які позивач просить суд стягнути з відповідача є завищеним, документально не підтвердженим, а також судом враховано, що відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу своєму сину. Таким чином з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 19 січня 2017 року на весь час навчання ОСОБА_4, але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років без урахування часу канікул.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі від якого 07 листопада 1998 року у них народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №103445 виданим 27 жовтня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне (а.с.5).

Згідно з довідки від 7 грудня 2016 року, ОСОБА_4 (07.11.1998 р.н.) з України відвідував Коледж довузівської підготовки в період з 18.10.2016 року по 30.09.2017 року, та є студентом вищого навчального закладу м. Нордхаузен. (а.с.34)

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України та роз'яснень даних в п.17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначені обставини підтверджуються доказами в справі, а також у батька наявна можливість надавати дитині таку допомогу з огляду на наявність отримуваного доходу за місцем роботи та відсутності інших утриманців, а тому він зобовязаний надавати утримання на період навчання сина.

Не заслуговує на увагу твердження відповідача, що вимога про стягнення аліментів під час канікул суперечить змісту статті 199 СК України.

Слід зазначити, що така вимога окремо в позові не заявлялась, а сплата аліментів під час канікул не суперечить цій нормі закону з огляду на розяснення дані в п.20 Постанови Пленуму ВСС України №3 від 15 травня 2006 року, де зазначено про обовязком батьків утримувати дітей навіть і при заочній формі навчання.

Крім того, канікули це перерва в навчанні для відпочинку студента, а не припинення самого навчання. В цей час дитина також потребує допомоги батьків.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_6 підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в розмірі 0,4 прожиткового мінімуму працездатних громадян, який при подачі апеляційної скарги мала сплатити ОСОБА_3, однак від сплати якого вона звільнена в силу закону, а саме п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Рівненського міського суду від 10 березня 2017 року відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307,309,313,314,316,317,324,325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Рівненського міського суду від 10 березня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_7 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 19 січня 2017 року на весь час навчання ОСОБА_4, але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 640 грн. судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: А.М.Шеремет

ОСОБА_8