Справа № 569/8406/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Заяв про розгляд справи без їхньої участі до суду не надходило.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, - ОСОБА_4 заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у запереченнях проти позову. Додатково пояснив суду, що відповідачі не погоджуються із встановленими банком сумами заборгованості по процентах та пені, оскільки позовні вимоги позивача заявлені поза межами строків позовної давності, а тому просив суд застосувати строки позовної давності три роки. Крім того, зазначив, що стягнення пені в одній сумі не може бути заявлено до відповідачів солідарно, оскільки відповідно до п. 3.3 договору поруки, строк позовної давності за стягнення неустойки до поручителя ОСОБА_3 становить один рік. Просить суд, застосувати принципи розумності, справедливості, добросовісності та зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню згідно ч.3 ст. 551 ЦК України, врахувавши, що на вихованні та утриманні відповідачів перебуває двоє малолітніх дітей, фінансове становище сімї є дуже скрутним, а банком в межах відкритого виконавчого провадження звертається стягнення на заставне майно: житловий будинок за адресою Рівненський р-н, с. Бармаки, вул. Миру, 29, а тому розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 має становити близько 432 дол.США, а з відповідача ОСОБА_3 189 дол.США і в сумі не має перевищувати 600 дол.США., що в еквіваленті в гривнях становить близько 20000 грн. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості по відсоках у розмірі 18003,98 дол.США, то відповідачі її не визнають, вважають її стягнення незаконним.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові. Просить суд, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача прострочену заборгованість по процентах в розмірі 32219,44 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 1012974,30 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 736869,66 грн., а всього 32219,44 доларів США та 1749843,96 грн., та солідарно стягнути з відповідачів судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 38936,02 грн.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_5, представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, - ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком "Укргазбанк" (правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк") та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 47/08/К-Ф, додатковий договір №1 від 04.09.2008 року., згідно даного договору (зі змінами і доповненнями) відповідачу надано кредит в розмірі 26000,00 доларів США, на строк з 28 березня 2008 року по 03 вересня 2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,3% річних та в сумі 51000,00 дол.США на строк з 04 вересня 2008 року по 27 березня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,4% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, передбаченими кредитним договором.

28 березня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком і ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 47/08/П-Ф, додатковий договір №1 від 04.09.2008 року, згідно якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобовязань по кредитному договору №47/08/К-Ф, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником за порушення зобовязань по кредитному договору, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обємі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки за невиконання або неналежне виконання зобовязань в повному обємі.

Банк виконав свої зобовязання у повному обсязі. Факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 51000 дол.США встановлений рішенням Рівненського міського суду у справі №2-4366/10. На підставі рішення видано виконавчий лист №2-4366/10 від 27.10.2010 року, який станом на дату подання позову не виконаний відповідачами ні в добровільному, ні в примусовому порядку.

29 грудня 2015 року за вих.№50301/964/2015 на адресу відповідачів, відповідно до п.2.2 договору поруки, позивач надіслав претензію про повернення заборгованості по кредиту в розмірі 32219,44 дол.США, однак сума заборгованості, а також проценти, пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів ні позичальником ні поручителем не погашена.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох відповідачів та предметом спору є однорідні права і обов'язки.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України)

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобовязань прострочена заборгованість по процентах в межах строків позовної давності за період з 05.07.2013 року по 05.07.2016 року (включно) становить 18003,98 дол.США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності становить 1058460,61 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів становить 869667,97 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Верховний суд України у правовій позиції по справі №6-1206цс15 зазначив, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своїх запереченнях проти позову, та в судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_4 заявили клопотання про застосування строків позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

До суду за захистом порушеного права банк звернувся 05.07.2016 року, тобто заборгованість по прострочених процентах та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором та рішенням суду підлягає стягненню в межах строків позовної давності, тобто починаючи з 05.07.2013 року.

Відповідно до п. 5.3 Кредитного договору, за порушення строків погашення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити банку пеню у розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Відповідно п. 3.3 Договору поруки, за цим договором позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року.

Крім того, частиною 3 ст.551 ЦК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тому суд, враховуючи вказану норму ЦК України, беручи до уваги клопотання відповідачів про зменшення розміру неустойки, їх матеріальний стан, перебування в них на утриманні двох малолітніх дітей, а також те, що штраф вже було стягнуто з відповідачів рішенням Рівненського міського суду по справі №2-4366/10, розмір пені є надто високим і значно перевищує розмір фактично заподіяних позивачу збитків, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру нарахованої пені до суми, яка становить 100000,00 гривень.

Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягають до задоволення частково, в частині стягнення простроченої заборгованості по процентах за період з 05.07.2013 року по 05.07.2016 року (включно) в розмірі 18003,98 доларів США. слід задоволити повністю, в частині стягнення пені в загальній сумі 1928128,40 грн. підлягають до задоволення частково, а саме в розмірі 100000,00 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 38247, 02 грн. по сплаті судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість по процентах прострочена за період з 05.07.2013 року по 05.07.2016 року (включно) в розмірі 18003,98 доларів США, заборгованість по пені станом на 05.07.2016 року в розмірі 100000,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог позивача відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судові витрати по справі понесені позивачем, по сплаті судовго збору в розмірі 38247 гривень 02 копійки.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_6