Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1566/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Гонтаренко Т. М.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

12.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Савченко Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

УСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» про визнання кредитного договору №КС/08-12 від 04 липня 2008 року, укладеного між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ОСОБА_2, недійсним з моменту укладення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в червні 2008 року позивач вирішив придбати квартиру у м. Світловодську та звернувся до відділення ПАТ "Піреус Банк МКБ" в м. Кременчуці Полтавської області за оформленням кредитного договору на придбання квартири. 04.07.2008 року між позивачем та з ВАТ "Піреус Банк МКБ", правонаступником якого є ПАТ "Піреус Банк МКБ", було укладено кредитний договір № КС/08-12, за умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у вигляді грошових коштів в сумі 25000 дол. США, що на той момент було еквівалентно 121000 грн. на придбання квартири на строк до 04.07.2023 року зі сплатою відсотків у розмірі 13,3 %. ОСОБА_2 отримав кредит. На думку позивача кредитний договір укладено з істотними порушеннями законодавства про захист прав споживачів. Зокрема, кредитний договір підписано на видачу кредиту в іноземній валюті - доларах США, а не в національній валюті, до кредитного договору був доданий інформаційний лист про умови споживчого кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та розмір реальної процентної ставки, але він є формальним, бо не містить в собі характеристики інших форм кредитування та не надає роз'яснень з приводу ризиків коливання валют, банк самовільно поклав на позивача обов'язки по сплаті додаткових платежів.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Зокрема, судом не було взято до уваги п. 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 року №168, згідно якого при укладенні кредитного договору в іноземній валюті банк зобов'язаний попередити споживача про валютні ризики. При укладенні даного кредитного договору банком не було надано інформації про ризики кредиту в іноземній валюті у випадку різкого коливання валют. Суд не взяв до уваги той факт, що банк самовільно поклав на нього, без його згоди, обов'язок по сплаті додаткових платежів, які не були обумовлені договором, а саме: страхування предмета іпотеки, разова комісія за надання кредиту, страхування життя позивача, дані обов'язки містяться лише у додатковій угоді №1 від 27.05.2009 року, проте були пред'явлені одразу після підписання кредитного договору. Вважає, що умови кредитного договору, по відношенню до нього як споживача, є несправедливими, оскільки інформаційний лист про умови споживчого кредиту є додатком №1 до Кредитного договору, був наданий вже після укладення договору і мав суто формальний характер, банком без його згоди було покладено обов'язок по сплаті додаткових платежів, не попереджено про ризики у випадку різкого коливання валют, при укладенні кредитного договору він був введений в оману кредитодавцем, який використовував нечесну підприємницьку практику, а тому кредитний договір є недійсним. Крім того вказує, що суд позбавив його можливості доказування своєї позиції у справі, відмовивши у задоволенні його клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи.

Заслухавши пояснення представника позивача - ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідача - Василика Д.В., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом встановлено, що 04 липня 2008 року між ВАТ "Піреус Банк МКБ", в особі директора Кременчуцької філії ВАТ "Піреус Банк МКБ" Борисенка В.А., та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № КС/08-12 (а.с.10-11), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 25000 дол. США строком з 04 липня 2008 року по 04 липня 2023 року із сплатою відсотків згідно пп. 3.1 цього договору за умови виконання умов п. 4.2 цього договору. Сторони визначили, що кредитні кошти надаються позичальнику в готівковій формі на придбання житлової квартири АДРЕСА_1. Згідно п. 3.1 кредитного договору відсотки за кредит нараховуються щомісячно за методом "факт/360". Строки нарахування відсотків встановлюється з 01 по останнє число кожного місяця виходячи з відсоткової ставки 13,5 % річних. Строк сплати відсотків - останній робочий день місяця за який нараховуються відсотки, але не пізніше наступного робочого дня наступного місяця. Інформація про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку на виконання Постанови Національного Банку України викладена в додатку № 1, який є невід'ємною частиною даного кредитного договору.

04 липня 2008 року між ВАТ "Піреус Банк МКБ" та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки на забезпечення всіх вимог іпотекодержателя як кредитора за умовами кредитного договору № КС/08-12 від 04 липня 2007 року. Предметом іпотеки є однокімнатна житлова квартира площею 30,56 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 (а.с.102-105).

Із заяви ОСОБА_2, поданої директору Кременчуцької філії ВАТ "Піреус Банк МКБ" Борисенко В.А. від 23 червня 2008 року, вбачається, що позивач просить надати йому кредит в сумі 25000 доларів США на строк 15 років з відсотковою ставкою 13,5 % на купівлю квартири в АДРЕСА_1 (а.с.29).

Згідно заяви-анкети від 23 червня 2008 року ОСОБА_2 просить кредит в сумі 25000 у валюті - долар США (а.с.30).

В подальшому, 27 травня 2009 року між ВАТ "Піреус Банк МКБ" та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № КС/08-12 від 04 липня 2007 року, у додатку до кредитного договору викладено детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної відсоткової ставки (а.с.31-37, 38-40). 01 лютого 2010 року між ВАТ "Піреус Банк МКБ" та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № КС/08-12 від 04 липня 2007 року, в додатку № 1 викладено детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної відсоткової ставки (а.с.41, 42-44). 09 грудня 2014 року між ПАТ "Піреус Банк МКБ" та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору № КС/08-12 від 04 липня 2007 року (а.с.45).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11, ст.ст. 27, 31 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб'єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що посилання позивача стосовно нав'язування кредиту в іноземній валюті та не надання позивачу інформації щодо сукупної вартості кредиту, в тому числі щодо валютних ризиків не знайшло свого підтвердження.

Згідно вимог ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Подана особисто ОСОБА_2 та підписана ним заява від 23 червня 2008 року та заява-анкета від 23 червня 2008 року містить прохання про надання кредиту в розмірі 25000 доларів США, тобто позивач з власної ініціативи добровільно та свідомо просив надати йому кредит в іноземній валюті, визначив його розмір.

В підписаній особисто ОСОБА_2 додатковій угоді до кредитного договору в п. 10.4 зазначено, що всі валютні ризики несе позичальник, підписанням цього договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Уклавши цей договір позичальник підтвердив, що його повідомлено щодо методики визначення курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валют, він в письмовій формі ознайомлений з інформацією про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку. Позичальник не має претензій, зауважень щодо наданої інформації, інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною (п.10.5) (а.с.36).

Згідно Інформаційного листа про умови споживчого кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та розмір реальної процентної ставки у ВАТ "Піреус Банк МКБ", ОСОБА_2 був ознайомлений із умовами, тарифами та іншими витратами щодо надання кредиту на споживчі цілі, що підтверджується його підписом (а.с.15-17). Зокрема зазначено, що ОСОБА_2 є зрозумілим розрахунок реальної процентної ставки, орієнтована сукупна вартість кредиту з урахуванням всіх сукупних послуг банку, а також інших фінансових зобов'язань, які пов'язані із отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту є для нього прийнятними, він усвідомлює, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором він несе особисто.

Не знайшли свого підтвердження й доводи ОСОБА_2, що банк самовільно поклав на нього обов'язки по сплаті додаткових платежів, які не були обумовлені в кредитному договорі, а саме, страхування предмета іпотеки, разова комісія за надання кредиту, страхування життя позичальника.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В пункті 4 Додаткової Угоди № 1 від 27.05.2009 року до кредитного договору № КС/08-12 від 04 липня 2008 року передбачено сплату позичальником комісії банку за видачу кредиту в розмірі 1 % від суми кредиту в національній валюті України, страхування на користь банку шляхом укладення договору страхування, на вимогу банку сплачувати пені та штрафи та інші платежі передбачені цим договором у порядку визначеному п. 2.9 цього Договору, а також інші витрати та збитки банку, понесені у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за цим Договором (а.с.33).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд дійшов правильного висновку, що твердження позивача в цій частині є не доведеними та спростованими в судовому засіданні, оскільки позивач ознайомився з умовами кредитного договору та надав згоду на укладення договору підписавши його.

Крім того, позивач посилався на те, що кредитний договір є недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Однак, позивачем та його представником в судовому засіданні не доведено факти порушення банком вимог цивільного законодавства, зокрема, ст. 203 ЦК України.

Укладаючи спірний договір в іноземній валюті, ОСОБА_2 брав на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору, не був позбавлений можливості передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют та можливість отримання кредиту в національній валюті.

Також, позивачем не доведено факту порушення його прав та положень ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитодавець надав споживачу всю інформацію, пов'язану з одержанням кредиту, сукупну вартість кредиту, умови договору не є несправедливими і банк не здійснював відносно позичальника нечесну підприємницьку практику, не вводив його в оману. Цих обставин ОСОБА_2 не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Волевиявлення ОСОБА_2 на укладення кредитного договору та отримання згідно з умовами договору саме доларів США, його згода з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами договору підтверджується наявними в матеріалах справи фінансовими документами, систематичною сплатою протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору. Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору та підписанням додаткових угод до договору позивач вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні договору. Своїми підписами кредитного договору, додатків до нього, на кожній сторінці додаткових угод до кредитного договору позичальник фактично підтверджував своє ознайомлення з умовами кредитування, зокрема і з умовами взаєморозрахунків.

Отже, цей договір укладено за принципом свободи волевиявлення сторін, що відповідає ст. 627 ЦК України, а тому доводи відповідача та висновок суду про несправедливість умов договору, невідповідність спірного договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними.

Зміст положень ст.ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" указує на те, що цей Закон застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. У даному випадку вся інформація перед укладенням кредиту була надана, отже, порушень зазначеного закону допущено не було.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі № 6-1341цс15 від 2 грудня 2015 року, предметом позову у якій була вимога про визнання кредитного договору недійсним з підстав, аналогічних тим, що зазначені у позові ОСОБА_2

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Клопотання позивача щодо проведення судових експертиз були вирішені судом з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

У зв'язку з викладеним, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом було порушено норми процесуального і матеріального права.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: