Справа № 368/517/17
провадження № 2/368/325/17
Рішення

Іменем України

"06" червня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області під головуванням судді Шевченко І.І., при секретарі Гребеневич А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він, ОСОБА_1, постійно проживає в квартирі у будинку, що знаходиться АДРЕСА_2

Раніше вказаний житловий будинок перебував на балансі в «Кагарлицькому міжгосподарському підприємству по виробництву комбікормів», яке на даний час ліквідоване.

Згідно постанови Кабінету міністрів України № 1253 від 13.08.2003 р. зазначений житловий будинок повинен був переданий до комунальної власності міста з подальшою безкоштовною передачею їх проживаючим там людям.

Однак, на баланс Кагарлицької міської ради житловий будинок по вул. Будівельників, 15 в м. Кагарлик переданий так і не був.

Відповідно до акта депутата Кагарлицької міської ради ОСОБА_2 від 19.10.2016 р. у квартирі № 2 в будинку по вул. Будівельників, 15 у м. Кагарлик проживає вона, ОСОБА_1. При цьому, вона проживає у квартирі з 1999 року, тобто вже більш ніж десять років.

Вона сплачує комунальні платежі, підтримує у належному стані квартиру.

На сьогоднішній день вона продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном.

Щорічно робить в ньому поточний та капітальний ремонт.

Інших осіб, які б мали право або претендували на дане нерухоме майно немає. Вона неодноразово зверталась до Кагарлицької міської ради з метою вирішення питання про передачу їй у власність квартири, якою вона користуються та проживає. Проте, Кагарлицька міська рада відмовляє їй, мотивуючи це тим, що житловий будинок по вул. Будівельників, 15 в м. Кагарлик не знаходяться на балансі міської ради.

Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (надувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, оскільки вона протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє квартирою, за нею може бути визнано право власності на квартиру за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим мато, протягом десятій років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (надувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування надувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається надувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володій особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за надувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за надувальною давністю, має право, звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за надувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 3 ст. 355 Цивільного кодексу України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Позивач в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, в якій просить судове засідання проводити у її відсутність. Позовні вимоги свої підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про визнання позову, в якій зазначає наступне. Кагарлицька міська рада Київської області визнає той факт, що позивач дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 більше 10 років та неодноразово зверталася до Кагарлицької міської ради щодо належного оформлення права власності на вищезазначене майно, а тому вважає її такою, яка безперешкодно, безперервно та добросовісно володіє вищевказаним майном згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. Це майно дійсно є безхазяйним, однак відповідач не має на меті оформляти на нього право власності та виселяти позивача і сім'єю. Враховуючи вище викладене Кагарлицька міська рада повністю визнає позовні вимоги ОСОБА_1 і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення її позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та позовні вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 7 лютого 2014 року, ст. 41 Конституції України та ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та Законом.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний дотримуватися моральних засад суспільства.

Відповідно по Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 7 лютого 2014 року при вирішенні спорів пов'язаних із набувальною давністю, суди повинні з'ясувати добросовісність володінні майном. Також зазначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

Для вирішення спору має значення добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, який як незаконний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що він отримав це майно з підстав, достатніх, щоб мати право власності на нього.

Позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі № 2 у будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Кагарлик, вул. Будівельників, 15 з 1999 року по даний час.

Відповідно до акту депутата Кагарлицької міської ради у вищевказаній квартирі АДРЕСА_3 позивач проживає вже більше, ніж десять років.

Позивач сплачує комунальні платежі за квартиру, зокрема, за електроенергію, обробляє земельну ділянку біля будинку.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаній квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст.174 ЦПК України відповідач має право визнати позов протягом усього часу судового розгляду справи, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладене в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. У разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 3 ст. 355 Цивільного кодексу України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Враховуючи вказані обставини, та той факт, що позивач постійно проживає у вказаній квартирі більше десяти років, квартира не перебуває у комунальній чи приватній власності інших осіб, і визнання позову представником відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.95 року, Конституцією України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко