Провадження № 2/127/2007/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Помазанові М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, який в процесі судового розгляду збільшив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідача з 01.09.2009 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, який згодом було реорганізовано в ОСОБА_1 академію внутрішніх справ.

29.09.2009 року між КНУВС та відповідачем було укладено договір №09-522 про підготовку фахівця у КНУВС, який згодом доповнено додатковим договором №1 від 27.07.2012 року, що є його невід'ємною частиною. Відповідно до умов договору, відповідач навчалася за рахунок коштів державного бюджету і зобовязалася після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі.

Так, з 01.09.2009 року по 14.06.2013 року відповідач у період навчання перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Після присвоєння кваліфікації юриста за спеціальністю «Правознавство» та видачі диплома бакалавра, відповідача було направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області. Однак 23.01.2015 року відповідача було звільнено з ОВС на підставі поданого нею рапорту, за власним бажанням. Таким чином, остання в порушення умов договору звільнилася з власної ініціативи до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання.

Із сумою витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, відповідача було ознайомлено під підпис та поінформовано про необхідність відшкодування даної суми, однак кошти і досі до НАВС не надходили, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 40 325,22 грн.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 до судового засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 до судового засідання не зявились, однак від представника відповідача адвоката ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає частково відповідно до письмових пояснень, що містяться в матеріалах справи.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правилами ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно з витягу з наказу Київського національного університету внутрішніх справ №568 від 31.07.2009 року відповідача зараховано з 01.09.2009 року курсантом 1 курсу денної форми навчання за спеціальністю «Правознавство» (а.с.9).

Суд вбачає, що 29.09.2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора ОСОБА_5, Головним управлінням МВС України в Вінницькій області в особі начальника ОСОБА_6 та рядовим міліції ОСОБА_2 було укладено договір №09-522 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (а.с.10-11).

Відповідно до п.1 вищевказаного договору, предметом договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом (спеціальністю) «правознавство».

Згідно п.2.3. вищезазначеного договору, ОСОБА_2 зобовязалася: після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років; у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з відрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ та звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням (п.3.1. договору).

Ще однією підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п.3.2. договору).

Відповідно до п.4 вищевказаного договору, відшкодування особою фактичних витрат на підготовку здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку (п.4.4. договору).

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналогічні положення щодо укладення договору та обовязку відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення містяться у типовому договорі, затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 року №150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України».

Також, суд звертає увагу на те, що 27.07.2012 року між ОСОБА_1 академією внутрішніх справ в особі ректора ОСОБА_7, ГУ МВС України у Вінницькій області в особі начальника ОСОБА_8 та рядовим міліції ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1 до договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ від 29.09.2009 року (а.с.12). Відповідно до умов даного договору, назву виконавця «Київський національний університет внутрішніх справ» замінено на «ОСОБА_1 академія внутрішніх справ». Додатковий договір є невід'ємною частиною договору.

Згідно витягу з наказу ОСОБА_1 академії внутрішніх справ №602 від 14.06.2013 року ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» і видано диплом бакалавра (а.с.13).

Разом з тим, з витягу з наказу начальника УМВС України у Вінницькій області №10 о/с від 23.01.2015 року, лейтенанта міліції ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням на підставі рапорту (а.с.28).

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 29.09.2014 року було написано рапорт, в якому вона просить звільнити її з органів внутрішніх справ за власним бажанням, в звязку з низькою оплатою праці (а.с.29).

Відповідно до ст.ст.901, 903 ЦК України, за договором про надання послуг, у тому числі освітніх, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовником) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу; якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 6 ст.18 Закону України «Про міліцію» визначено, що курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Порядок відшкодування особами витрат, повязаними з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджено Постановою КМУ від 01.03.2007 року №313 (надалі Порядок).

Згідно п.2 вищевказаного Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі: особами чоловічої статі, що вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у навчальний заклад, та жіночої статі за весь період навчання ( п.5 вищезазначеного Порядку).

З довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у ОСОБА_1 академії внутрішніх справ від 13.06.2013 року вбачається, що розмір фактичних витрат, повязаних з навчанням лейтенанта міліції ОСОБА_2 у навчальному закладі за період з 01.09.2009 року по 14.06.2013 року складає 40 325,22 грн., з них: витрати щодо грошового забезпечення у розмірі 12 984,31 грн.; витрати щодо продовольчого забезпечення 11 291,07 грн.; витрати щодо речового забезпечення 2 343,34 грн.; витрати щодо оплати комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 13 706,50 грн. (а.с.151).

Факт понесення даних витрат також підтверджується довідкою щодо витрат коштів на харчування (а.с.154), довідкою про фактичне перебування на харчовому забезпеченні (а.с.23), довідкою-витрат речового майна (а.с.24), розрахунком фактичних витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (а.с.25-26).

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач з 2007 року є членом федерації України з кульової стрільби, що підтверджується посвідченням ФСУ №00859 (а.с.93), майстром спорту України з кульової стрільби, що підтверджується посвідченням №1433, виданим на підставі наказу Мінмолодьспорту України №4601 від 19.11.2008 року (а.с.92), та під час навчання в НУВС входила до молодіжної збірної України з кульової стрільби і досить часто приймала участь в спортивних змаганнях різного рівня від федерації України з кульової стрільби та від навчального закладу.

Так, відповідно до довідки комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Динамо» від 17.01.2017 року №3 вбачається, що відповідач дійсно займалась у відділенні стрільби кульової з 2009 року по 2013 рік, являється майстром спорту України, входила до складу збірної команди м. Києва і під час цього періоду виступала на міжнародних та всеукраїнських змаганнях за рахунок КДЮСШ «Динамо» (а.с.161).

У вищезазначеній довідці зазначені назви змагань, строки і місце проведення останніх. Загальна кількість днів участі у змаганнях становить 112 днів.

В той час, як стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, що дні участі відповідача у змаганнях за рахунок КДЮСШ «Динамо» були враховані під час розрахунку фактичних витрат на продовольче забезпечення та на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, хоча на цьому неодноразово акцентував суд та зобовязував відповідача надати розрахунок фактичної кількості днів за кожний рік навчання відповідача, підтвердженої відповідними первинними документами з діяльності позивача, які використовуються в розрахунках фактичних витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, зокрема матеріали справи не містять доказів, що підтверджують щорічну тривалість канікулярних відпусток, тривалість практики, кількість днів звільнення від навчального процесу згідно рішень ректорату (а.с.205).

А тому, суд погоджується з думками та доводами представника відповідача та бере до уваги перерахунок розміру фактичних витрат на продовольче забезпечення та перерахунок оплати комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, наданий представником відповідача (а.с.216-217), тобто за мінусом 112 днів участі відповідача у змаганнях.

Таким чином, фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв підлягають зменшенню на 1 920,29 грн.; а витрати на продовольче забезпечення на 1 372,96 грн.

Окрім того, в судовому засіданні було встановлено та сторонами не оспорюється, що договір №09-522 про підготовку фахівця у КНУВС між КНУВС та відповідачем було укладено 29.09.2009 року.

Проте, всупереч вимогам ст.ст.638, 639 ЦК України, п.3 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313, всі розрахунки позивачем проведено за період з 01.09.2009 року по 14.06.2013 року, а не з 29.09.2009 року часу досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах договору і укладення договору в письмовій формі.

А тому, суд не погоджується з вимогою про стягнення фактичних витрат за 28 днів вересня місяця 2009 року у розмірі 943,33 грн. (а.с.218).

Таким чином, з урахуванням загальної суми фактичних витрат, які не підлягають стягненню відповідно до наведених розрахунків та які складають 4 236,58 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 36 088,64 грн.

За змістом ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

З огляду на вищевикладене, відповідач повинен відшкодувати позивачу фактичні витрати, повязані з утриманням її у навчальному закладі, що складає 36 088,64 грн.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання недійсним договору дарування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 1378 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №5020 від 31.10.2016 року (а.с.1), також підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1 233,23 грн., так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.3, 15, 16, 525, 526, 530, 610-612, 625, 629, 638, 901, 903 ЦК України, ст.18 Закону України «Про міліцію», п.п.2,5 Порядку відшкодування особами витрат, повязаними з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 академії внутрішніх справ (р/р 0175, Код 08751177, МФО 820172, банк ДКСУ, м. Київ), місцезнаходження якої за адресою: пл.. Соломянська, 1, м. Київ, вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі у розмірі 36 088 (тридцять шість тисяч вісімдесят вісім) грн. 64 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 академії внутрішніх справ витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1 233 (одна тисяча двісті тридцять три) грн. 23 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: