АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3171/17 Справа № 204/7462/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрансфер» про визнання права на укладання договору та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 12.02.2014 року по 23.09.2015 він працював у відповідача на посаді водія 1 класу по пасажирським перевезенням. Відповідач запевнив його, що він буде оформлений на роботі відповідно до Кодексу законів про працю України. Проте, 24 вересня 2015 року відповідач, не пояснюючи причин, повідомив його, що він звільнений, а оскільки відповідач не оформив його офіційно на роботі, то відповідно ні трудової книжки ні заробітної плати не видав. Тому просив суд визнати його право на укладання трудового договору з 12.02.2014 року по 24.09.2015 року та поновити його на роботі до відповідача на посаді водія 1 класу з 24.09.2015 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він дійсно у період з 12.02.2014 року по 24.09.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Проте з такими висновками суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог колегія судів погодитись не може з огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач працював водієм 1 класу по пасажирським перевезенням з 12.02.2014 року по 23.09.2015 року у ТОВ «Автотрансфер».

Позивачем на підтвердження своїх доводів надані ксерокопії подорожніх листів: № 300172 від 12.02.2014 року; № 020975 від 12.09.2015 року; № 020975 від 13.09.2015 року, виданих відповідачем, наявність яких відповідачем не спростовано.

Судом встановлено, що позивача не допустили до роботи 24.09.2015 року, тобто саме в цей день йому стало відомо про порушення його прав, однак до суду з позовом він звернувся поза межами строку позовної давності 16.11.2016 року.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з розясненнями, викладеними у п. 4 абз.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Будь-які докази того, що даний строк пропущено з поважних причин, позивач суду не надав та про поновлення строку не заявляв.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при пропуску встановленого Законом строку в позові має бути відмовлено саме з цих підстав.

Оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми законодавства, що регулюють встановлені правовідносини, рішення суду першої інстанції, на підставі ч.ч.1,3 ст.309 ЦПК України, підлягає зміні в частині правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року змінити в частині обґрунтування правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_3