Справа № 183/2436/17
№ 2/183/2032/17
19 вересня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,8058 гектарів, розташованої на території Губиниської селищної ради поле №12, переданої для ведення особистого селянського господарства, серії ДП № 080725, виданий 31.05.2005 року Новомосковською райдержадміністрацією на ім'я ОСОБА_2, був виданий ОСОБА_3, померлій 12 вересня 2012 року
- визнати за мною, ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 4, що розташований по вулиці Короленко в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області та в цілому складається з: житлового будинку А, розміром 40,9 кв.м. житлової площі та 70,6 кв.м. загальної площі; прибудови а; тамбуру а1; ганку а2; сараїв Б, Е; погрібу В; топочної Г; вбиральні Є; колодязю К; ями вигрібної Я; замощення І; огорожі - №1, №4; воріт - №2, хвіртки - №3, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_3, померлої 12 вересня 2012 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з договором дарування від 27 жовтня 1978 року мати позивача, ОСОБА_3, отримала у дар 1/2 частину житлового будинку №4 по вул. Короленко, що знаходиться в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області. А 26 січня 1983 року Виконавчим комітетом Губиниської селищної ради ОСОБА_3 видано свідоцтво про право особистої власності на 1/2 частину житлового будинку № 4 по вул. Короленко, що знаходиться в смт. Губиниха. 12 вересня 2012 року ОСОБА_3 померла. Заповіту мати не залишила, за законом позивач є єдиною її спадкоємицею. В передбачений законом термін позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в звязку з чим нотаріусом заведено спадкову справу №113/2013. Згодом, позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтв на спадкове майно, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, вулиця Короленко, 4, та земельної ділянки площею 0,8058 гектарів, переданої для ведення особистого селянського господарства та розташованої на території Губиниської селищної ради поле №12 позивачу було відмовлено у звязку з тим, що нотаріусу надано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 та державний акт на право власності на спадкову земельну ділянку серія ДП №080725, виданий 31 травня 2005 року Новомосковською райдержадміністрацією на імя ОСОБА_2. В наданих документах наявні розбіжності у прізвищі спадкодавця та власника, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Так, в свідоцтві про право власності на будинок, виданому 26 січня 1983 року виконкомом Губиниської селищної ради на імя ОСОБА_3 наявні посилання «(цілий) 1/2 частка», із чого неможливо встановити, яка саме частка будинку належить спадкодавцеві, та визначити обсяг спадкового майна. Згідно витягу з Реєстру прав власності відомості щодо реєстрації прав власності на спадковий будинок відсутні. В договорі дарування 1/2 частки спадкового будинку, посвідченого 27 жовтня 1978 року Губиниською селищною радою за р. № 55 на імя ОСОБА_3, наявна відмітка про реєстрацію в БТІ цілого житлового будинку та дописка «1/2», не застережена підписом посадової особи і печаткою установи, яка видала документ, що суперечить вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат», п. 1 глави 8 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 6.24 Правил ведення нотаріального діловодства, та не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину на зазначений будинок. В звязку з чим, нотаріусом зазначено, що для спадкування будинку та встановлення факту належності спадкодавцеві документу, що посвідчує право власності на спадкову земельну ділянку, мені необхідно звернутися до суду. Стосовно виявлених розбіжностей в прізвищі матері, зазначеному в державному акті на право власності на спадкову земельну ділянку «Корніенко» та прізвищі, зазначеному в свідоцтві про смерть «Корнієнко», вказує, що вони є нічим іншим, як граматичною помилкою особи, що готувала державний акт. Адже оформлюючи державний акт 31 травня 2005 року, виконавцем не було перевірено правильність написання прізвища матері відповідно до паспорту, адже її прізвище відповідно до паспорту українською мовою зазначене як «Корнієнко», а російською як «Корниенко». Всі інші анкетні дані матері відповідно до паспорту в державному акті зазначено вірно, що ще раз підтверджує факт здійснення помилки особою, що виготовляла державний акт. Факт належності державного акту саме матері позивача, підтверджується і наявністю оригіналу акту спадкоємиці.
Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову.
Відповідач до суду не з'явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечила проти задоволення позову.
Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.
Матеріали справи свідчать, що за договором дарування від 27 жовтня 1978 року ОСОБА_3 отримала у дар від ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку № 4 по вул. Короленко, що знаходиться в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, що належало дарувальнику на підставі свідоцтва про право особистої власності від 10 квітня 1978 року, зареєстрованого в БТІ 19 травня 1978 року под. № 1394-5. 06 грудня 1978 року право власності ОСОБА_3 на домоволодіння, що складається з 1/2 частини цілого житлового будинку набуте за договором зареєстроване за позивачем в Районному БТІ Новомосковського комунгоспу та записане в реєстрову книгу за № 1394-5.
26 січня 1983 року Виконавчим комітетом Губиниської селищної ради ОСОБА_3 видано свідоцтво про право особистої власності на (цілий) 1/2 частину будинку № 4 по вул. Короленко, що знаходиться в смт. Губиниха. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Губиниської селищної ради № 59 від 17 листопада 1982 року в обмін на свідоцтво про право власності від 19 травня 1978 року. Зі свідоцтва вбачається, що Житловий будинок (домоволодіння) № 4 по вул. Короленко в цілому складається з 1/2 частини житлового будинку.
12 вересня 2012 року ОСОБА_3 мати позивача /а.с.7/ померла.
У відповідності до заповіту ОСОБА_3, посвідченого секретарем Губиниської селищної ради 28 жовтня 2005 року за р.№ 931 ОСОБА_3 заповіла все належне їй майно та належну їй земельну ділянку згідно з державним актом серії ДП № 080725, грошові кошти з належними відсотками в філії ощадбанку ОСОБА_1 /а.с.80/
04 березня 2013 року позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом та 07 липня 2016 року позивачем подано заяву про отримання свідоцтв про право на спадщину.
Листом нотаріуса від 07 липня 2016 року № 1443/02-14 у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, вулиця Короленко, 4, та земельної ділянки площею 0,8058 гектарів, переданої для ведення особистого селянського господарства та розташованої на території Губиниської селищної ради поле № 12 позивачу відмовлено. Підставою відмови вказано те, що нотаріусу надано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 та державний акт на право власності на спадкову земельну ділянку серія ДП № 080725, виданий 31 травня 2005 року Новомосковською райдержадміністрацією на імя ОСОБА_2. В наданих документах наявні розбіжності у прізвищі спадкодавця та власника, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Також, в свідоцтві про право власності на будинок, виданому 26 січня 1983 року виконкомом Губиниської селищної ради на імя ОСОБА_3 наявні посилання «(цілий) 1/2 частка», із чого неможливо встановити, яка саме частка будинку належить спадкодавцеві, та визначити обсяг спадкового майна. Згідно з витягом з Реєстру прав власності відомості щодо реєстрації прав власності на спадковий будинок відсутні. В договорі дарування 1/2 частки спадкового будинку, посвідченого 27 жовтня 1978 року Губиниською селищною радою за р. №55 на імя ОСОБА_3, наявна відмітка про реєстрацію в БТІ цілого житлового будинку та дописка «1/2», не застережена підписом посадової особи і печаткою установи, яка видала документ, що суперечить вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат», п. 1 глави 8 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 6.24 Правил ведення нотаріального діловодства, та не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину на зазначений будинок.
Розглядаючи позовні вимоги в частині встановлення факту, суд виходить з наступного.
Відповідно п. 6 ч. 1, ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Так, за факт того, що Державний акт серія ДП № 080725 виданий на ім`я ОСОБА_3 підтверджується тим, що решта анкетних даних ОСОБА_3 в означеному Державному акті, а саме: по батькові та прізвище, місце проживання, співпадають з даними, вказаними в свідоцтві про смерть померлої, що усуває розбіжності, виявлені нотаріусом в імені особи, на ім`я якої видано правовстановлюючий документ.
При цьому, означені невідповідності перешкоджають позивачеві в реалізації права на спадкування, про що свідчать лист нотаріуса, яким позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, не можуть бути усунені іншим чином, ніж шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу та усунення яких потрібно для реалізації спадкових прав заявника, внаслідок чого заява підлягає задоволенню.
Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання права власності суд виходить з наступного.
У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).
Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлій за життя цілого житлового будинку (1/2 частка за Договором та 1/2 частка за Свідоцтвом), складання заповіту на ім`я позивача, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на вказане спадкове майно, відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -
позовну заяву ОСОБА_1 до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,8058 гектарів, розташованої на території Губиниської селищної ради поле № 12, переданої для ведення особистого селянського господарства, серії ДП № 080725, виданий 31 травня 2005 року Новомосковською райдержадміністрацією на ім'я ОСОБА_2, дійсно виданий ОСОБА_3, померлій 12 вересня 2012 року
Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 4, що розташований по вулиці Короленко в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, який в цілому складається з: житлового будинку А, розміром 40,9 кв.м. житлової площі та 70,6 кв.м. загальної площі; прибудови а; тамбуру а1; ганку а2; сараїв Б, Е; погрібу В; топочної Г; вбиральні Є; колодязю К; ями вигрібної Я; замощення І; огорожі - №1, №4; воріт - №2, хвіртки - №3, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3, померлої 12 вересня 2012 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Д.О. Парфьонов