ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
за участю відповідача ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки і піклування Бориспільської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дітьми, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що він та відповідач ОСОБА_6 є батьками двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з ОСОБА_6 у позивача не склалось, тому з травня 2012 року вони проживають окремо.

При цьому малолітні діти залишились проживати разом з матір'ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_8

На момент народження дітей у квартирі були створені всі належні умови для проживання та виховання дітей, тому ОСОБА_6 мала залишатись проживати в цій квартирі.

Останнім часом позивач двічі на тиждень забирав дітей з садочка, гуляв з ними, приводив додому, годував, купав та вкладав у ліжечка і тільки після цього від'їжджав до свого місця проживання. Вихідні дні також проводив з дітьми, вони гуляли, відвідували дитячі розважальні майданчики.

Проте з середини вересня 2015 року ОСОБА_8 позбавлений можливості вільно спілкуватися з дітьми, адже відповідач виїхала з квартири, де вона постійно проживала з дітьми, не повідомивши його про нове місце проживання.

Крім того, ОСОБА_6 без жодних підстав забрала дітей з дитячого садочка. Лише за допомогою дільничного інспектора Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області позивач встановив місце проживання дітей, а саме: АДРЕСА_3, та знайшов дітей, які відвідували дитячий садочок «Джерельце» в с. Чубинське.

У зв'язку з цим, позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_6 не чинити йому перешкод у спілкуванні з малолітнім сином та дочкою, а також встановити наступні способи його участі у вихованні і спілкуванні з дітьми: особисте безперешкодне спілкування з дітьми, використовуючи будь-які засоби зв'язку: телефон, електронну пошту, Skype тощо, у будь-який час, якщо це не порушує нормального та звичного режиму дітей; особисті побачення ОСОБА_8 з дітьми без присутності матері щомісяця у вівторок, середу і п'ятницю у перший і третій тиждень місяця з 17 год. до 20 год.; особисті побачення ОСОБА_8 з дітьми без присутності матері щомісяця у вівторок і середу у другий та останній тиждень місяця з 17 год. до 20 год.; особисті побачення ОСОБА_8 з дітьми без присутності матері з правом перебування дітей за місцем проживання батька щомісяця: другий та останній тиждень місяця з 18.00 год. п'ятниці до 19.00 год. неділі; побачення ОСОБА_8 з дітьми не менше 2-х годин у такі святкові дні як Новий рік, Святвечір, Великдень, день народження дітей за домовленістю з матір'ю; 7 календарних днів під час різдвяно-новорічних свят (з 25 грудня по 8 січня): в парні роки перші 7 днів проводить мати з дітьми, інші 7 днів - проводить батько з дітьми, в непарні роки - навпаки, перші 7 днів проводить батько з дітьми, інші 7 днів - проводить мати з дітьми; перші два тижні кожного літнього місяця під час літніх канікул.

Крім того, ОСОБА_8 просить зобов'язати ОСОБА_6 передавати йому дітей на проживання на час перебування її за межами України, а також зобов'язати відповідача повернути малолітніх дітей в Україну до їх постійного зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_8 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньою донькою ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1

Визначено наступні способи участі ОСОБА_8 у вихованні і спілкуванні з дітьми - з малолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньою донькою ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:

- особисте безперешкодне спілкування ОСОБА_8 з дітьми, використовуючи будь-які засоби зв'язку: телефон, електронну пошту, Skype тощо, у будь-який час, якщо це не порушує нормального та звичного режиму дітей;

- особисті побачення ОСОБА_8 з дітьми без присутності матері щомісяця у вівторок, середу і п'ятницю у перший і третій тиждень місяця з 17 год. до 20 год.;

- особисті побачення ОСОБА_8 з дітьми без присутності матері щомісяця у вівторок і середу у другий та останній тиждень місяця з 17 год. до 20 год.;

- особисті побачення ОСОБА_8 з дітьми без присутності матері з правом перебування дітей за місцем проживання батька щомісяця: другий та останній тиждень місяця з 18.00 год. п'ятниці до 19.00 год. неділі;

- побачення ОСОБА_8 з дітьми не менше 2-х годин у такі святкові дні як Новий рік, Святвечір, Великдень, день народження дітей за домовленістю з матір'ю;

- 7 календарних днів під час різдвяно-новорічних свят (з 25 грудня по 08 січня): в парні роки перші 7 днів проводить мати з дітьми, інші 7 днів - проводить батько з дітьми, в непарні роки навпаки, перші 7 днів проводить батько з дітьми, інші 7 днів - проводить мати з дітьми;

- перші два тижні кожного літнього місяця під час літніх канікул.

Зобов'язано ОСОБА_6 передавати дітей батькові ОСОБА_8 на тимчасове проживання на час перебування ОСОБА_6 за межами України.

Зобов'язати ОСОБА_6 заздалегідь повідомляти ОСОБА_8 про зміну місця проживання малолітніх дітей та місця їх навчання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 сплачений ним при подачі позову судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходили з того, щоОСОБА_6 чинить перешкоди ОСОБА_8 у спілкуванні з малолітніми дітьми.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зазначено в свідоцтвах про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_1 відповідно.

Місцем реєстрації малолітніх дітей була квартира АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_8 Вказана обставина підтверджується довідкою від 13 жовтня 2015 року № 42, виданою ОСББ «Салютна 1-Б» та копією реєстраційного посвідчення від 05 грудня 2007 року № НОМЕР_3.

На запит представника позивача, адресованого дошкільному навчальному закладу (ясла-садок) № 467 Шевченківської районної державної адміністрації у м. Києві від 29 жовтня 2015 року, ОСОБА_8 стало відомо, що ОСОБА_6 28 вересня 2015 року забрала документи дітей з дошкільного закладу, при цьому керівництво закладу не було попереджено заздалегідь про необхідність переведення дітей до іншого навчального закладу.

Висновком ДІМ Бориспільського МВ ОСОБА_11 від 21 жовтня 2015 року встановлено, що ОСОБА_6 разом з малолітніми дітьми переїхала проживати в АДРЕСА_3.

З 01 жовтня 2015 року малолітні діти почали відвідувати дошкільний навчальний заклад загального розвитку (ясла-садок) «Джерельце», що знаходиться по вул. Погребянка, 7 в с. Чубинське.

Як встановлено зі змісту листа завідувача дошкільного навчального закладу загального розвитку (ясла-садок) «Джерельце» ОСОБА_12, з 15 грудня 2015 року діти дошкільний заклад не відвідують. За час перебування у закладі діти зарекомендували себе урівноваженими, завжди готовими прийти на допомогу. Батько дітей часто їх відвідував, спілкувався з ними на території та в приміщенні закладу. Діти зустрічали батька, із задоволенням проводили з ним час, сумували та плакали, коли він їх залишав.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_6 чинить перешкоди ОСОБА_8 у спілкуванні з малолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_9, зокрема не дає дозволу батьку на спілкування з дітьми, що виявляється у тому, що без відома позивача вона змінила своє місце проживання з малолітніми дітьми, влаштувала без відома батька дітей до іншого дошкільного навчального закладу.

Крім того, як встановлено з листа Державної прикордонної служби України на запит позивача від 11 січня 2016 року, 17 грудня 2015 року малолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перетнули державний кордон України за напрямом «Київ - Відень».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Оскільки, відповідно до положення ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В силу ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідно до ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Також відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суди попередніх інстанцій на порушення ст. ст. 213-214 ЦПК України, не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, належним чином не обґрунтували своїх висновків щодо безпідставності доводів відповідача, не встановили обставин, що мають значення для справи, та не дослідили наявних у матеріалах справи доказів, не в повній мірі враховано інтереси дітей, їх вік, психологічні особливості, нерозлучність з матір'ю, а також не встановили, в чому саме полягає перешкоджання матір'ю у спілкуванні батька з дітьми.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак