АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1337/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКарпенко О. В.
суддівБородійчука В. Г., Нерушак Л. В.
при секретаріПавроз Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Елеонора Антонівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ майна подружжя та визнання права власності,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, який підтримав апеляційну скаргу; представника ОСОБА_9 - ОСОБА_11, який просив відхилити апеляційну скаргу, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Е.А. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ майна подружжя та визнання права власності, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що в березні 2016 року йому стало відомо, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. за реєстровим номером № 5222 продавець - ОСОБА_1./колишня дружина позивача/ передала, а покупець - ОСОБА_9 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 зазначає, що вказана квартира була придбана ОСОБА_8 у 2006 році під час перебування у шлюбі з позивачем. Однак він, як співвласник згоди на розпорядження спільним майном подружжя не надавав.

Крім того, вказує позивач, ОСОБА_8 під час укладання договору купівлі-продажу подала нотаріусу неправдиві відомості, а саме - підроблену довідку №6768 від 18 серпня 2015 року, згідно якої у вказаній квартирі зареєстрованих на квартирному обліку осіб не має. Однак, позивач не звертався до відповідних служб із заявою про зняття його з реєстрації та залишається зареєстрованим у квартирі по теперішній час.

Вважаючи, що такими неправомірними діями відповідачів порушене абсолютне право власності позивача та його безпідставно позбавлено належного йому майна, в якому він продовжує бути зареєстрований, ОСОБА_6 з метою захисту своїх порушених прав звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із відповідним позовом та уточнившись з позовними вимогами, остаточно просив суд постановити судове рішення, яким визнати недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, 18 серпня 2015 року за № 5222, як такий що укладений внаслідок обману; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 10838468 від 18 серпня 2015 року про реєстрацію права власності ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1. Стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_6 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, таким, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам даної справи, просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2017 року та винести нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що внаслідок укладення між відповідачами угоди купівлі-продажу квартири, не було порушено право власності ОСОБА_6 на спірну квартиру АДРЕСА_1, а крім того, позивачем не було надано на адресу суду об'єктивних доказів укладення оспорюваного договору внаслідок обману, що є в контексті вимог статті 230 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, ОСОБА_6 із відповідачкою ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 09 листопада 2010 року.

В період перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01 грудня 2006 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. за реєстровим №8643, була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1, право власності якої було зареєстроване на ОСОБА_8 (а.с.14)

Відповідно до 1.7 вказаного договору купівлі-продажу квартири на укладання цього договору була отримана згода іншого з подружжя покупця.

18 серпня 2015 року, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. за реєстровим №5222. (а.с.126-127)

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_6 посилався на те, що його колишня дружина ОСОБА_8 під час укладання договору купівлі-продажу від 18 серпня 2015 року подала нотаріусу неправдиві відомості, а саме підроблену довідку №6768 від 18 серпня 2015 року, згідно якої у вказаній квартирі зареєстрованих на квартирному обліку осіб не має, а тому вважає, що даний факт є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, як такого, що укладений внаслідок обману.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин).

Відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При чому, наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Отже, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинна довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину.

В порушення вимог статті 60 ЦПК України, яка покладає обов'язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, із сторони позивача на адресу суду не було надано об'єктивних доказів, які б підтверджували факт укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 18 серпня 2015 року за № 5222 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 внаслідок обману, що тягне за собою визнання даного правочину недійсним, як не було надано і об'єктивних доказів того, що довідка №6768 від 18 серпня 2015 року, видана КП «Соснівська СУБ», на яку посилається позивач, є підробленою.

Крім того, позивач ОСОБА_6 взагалі не є стороною даного договору, тому його посилання на статтю 230 ЦК України, як підставу для визнання правочину недійсним є нічим неаргументованими.

Також є необґрунтованими посилання представника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при вирішенні спору не прийняв до уваги той факт, що відповідачка ОСОБА_8, укладаючи із ОСОБА_9 спірний договір купівлі - продажу квартири, придбаної подружжям ОСОБА_8 в період шлюбу, фактично розпорядилася належною позивачеві часткою в спільному майні подружжя, оскільки ці посилання спростовуються наявними матеріалами справи.

Як вбачається із них, спірна квартира за АДРЕСА_1 була придбана згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 1.12.2006 року і зареєстрована одноособово на відповідачку ОСОБА_1./а.с.14-15/.

Згідно відомостей свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 від 9 листопада 2010 року шлюбу між сторонами було розірвано 9 листопада 2010 року.

З моменту розірвання між сторонами шлюбу позивачем ОСОБА_6 питання щодо розподілу майна подружжя або про визначення та виділ в натурі частки в квартирі чи визначення порядку користування майном, яке позивач вважав спільною сумісною власністю подружжя, в межах строку позовної давності взагалі не ставилося.

На момент укладення оспорюваного договору купівлі - продажу квартири від 18 серпня 2015 року ОСОБА_8 була одноособовим власником квартири, в шлюбі не перебувала, про що нотаріусом окремо було зазначено в пункті 11 договору і вказані обставини безпосередньо доведено до відома покупця ОСОБА_9 ./а.с.126-127/.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Елеонора Антонівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ майна подружжя та визнання права власності - відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :