Головуючий у 1 інстанції Лутай А.М.
Доповідач Груіцька Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Новосядлої В.М.,Соломахи Л.І.,

секретар Яворський О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

27.07.2016року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17.12.2015 року його позовні вимоги до АТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про стягнення заборгованості задоволені, та з Банку на його користь за договором банківських вкладів №300131/169708/07-15 від 09.02.2015р., №300131/161424/3-15 від 21.01.2015р. стягнута заборгованість з нарахованими процентами в загальній сумі 10400,02 доларів США. Рішення набрало законної сили. ОСОБА_3 лист відправлений у виконавчу службу м. Києва, яка переадресувала виконавчий лист в Фонд гарантування вкладів фізичних осіб м. Києва, відповідача у справі, (надалі ФГВФО) з причини позбавлення вищевказаного Банку ліцензії. Фонд виплатив йому лише гарантовану суму у розмірі 200000грн., що складає 7932 долари США. Вважає, що відповідач не виконує рішення суду та надалі має намір проводити ліквідаційні процедури стосовно АТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит». Просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб м. Києва невиплачені вклади в сумі 2468,02 доларів США = (10400,02 доларів США 7932 доларів США) за вищевказаними договорами банківських вкладів.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Не погодившись з даним рішення суду, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального права, неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, судом не були досліджені фактичні обставини справи, відповідно яких позивач не звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування з кредиторськими вимогами в передбачений Законом строк, отже його вимоги до Реєстру акцентованих вимог не включені, а отже вважаються погашеними відповідно до приписів ч.8 ст.49 Закону.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив рішення залишити без змін.

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з такого.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 3 та п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено,що Постановою Правління НБУ від 17.09.2015 р № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 р № 171 « Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» та делегування повноваження тимчасового адміністратора банку»

Згідно з даним рішенням у ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 р. до 17.12.2015 р включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 р. №898 «Про відкладення банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» виконавчою дирекцією початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», ОСОБА_4 на два роки з 18.12.2015 р. до 17.12.2017 р. включно.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про стягнення заборгованості задоволені, та з Банку на його користь за договором банківських вкладів №300131/169708/07-15 від 09.02.2015р., №300131/161424/3-15 від 21.01.2015р. стягнута заборгованість з нарахованими процентами в загальній сумі 10400,02 доларів США. Рішення суду набрало чинності 29.12.2015 р.

27.07.16 року позивач звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів за рішенням суду.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Задовльняючи позовні вимоги суд першої інстанції послався на те, що позивач в липні 2016р. отримав від ФГВФО гарантовану суму за вкладами у розмірі 200000грн, що на момент виплати становило 7932 долари США.

Розмір невиплаченої суми по вкладам, за договорами №300131/169708/07-15 від 09.02.2015р та №300131/161424/3-15 від 21.01.2015р., становить 2468,02 доларів США = (10400,02 долари США 7932 долари США), які суд вважає необхідним стягнути з ФГВФО на користь позивача .

Проте такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі з такого.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17.12.2015 року його позовні вимоги до АТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про стягнення заборгованості задоволені, та з Банку на його користь за договором банківських вкладів №300131/169708/07-15 від 09.02.2015р., №300131/161424/3-15 від 21.01.2015р. стягнута заборгованість з нарахованими процентами в загальній сумі 10400,02 доларів США. Рішення набрало законної сили. ОСОБА_3 лист відправлений у виконавчу службу м. Києва, яка переадресувала виконавчий лист в Фонд гарантування вкладів фізичних осіб м. Києва, відповідача у справі, (надалі ФГВФО) з причини позбавлення вищевказаного Банку ліцензії. Фонд виплатив йому лише гарантовану суму у розмірі 200000грн., що складає 7932 долари США. Вважає, що відповідач не виконує рішення суду та надалі має намір проводити ліквідаційні процедури стосовно АТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит».

Тобто предметом спору між сторонами є невиконання рішення суду, яке набрало законної чинності коли у ОСОБА_2 було введено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів- це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягаються примусовому виконанню.

Згідно п. 3-1 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виконавче провадження підлягає закінченню. Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли цому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".( ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ у справі за N 6-1123цс16).

Апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про стягнення заборгованості задоволені, та з Банку на його користь за договором банківських вкладів №300131/169708/07-15 від 09.02.2015р., №300131/161424/3-15 від 21.01.2015р. стягнута заборгованість з нарахованими процентами в загальній сумі 10400,02 доларів США.

Рішення набрало законної сили.

Постановою Правління НБУ від 17.09.2015 р № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 р № 171 « Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» та делегування повноваження тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 р. до 17.12.2015 р включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 р. №898 «Про відкладення банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» виконавчою дирекцією початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», ОСОБА_4 на два роки з 18.12.2015 р. до 17.12.2017 р. включно.

Як вбачається з позову, про що не заперечував відповідач ОСОБА_3 лист відправлений у виконавчу службу м. Києва, яка переадресувала виконавчий лист в Фонд гарантування вкладів фізичних осіб м. Києва, відповідача у справі, (надалі ФГВФО) з причини позбавлення вищевказаного Банку ліцензії.

Суд першої інстанції приймаючи рішення не звернув уваги на те, що з 18.12. 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»».

Таким чином, враховуючи, що з 18.09.2015 р. Фонд гарантування запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ та КРЕДИТ» з ринку, порядок задоволення майнових вимог вкладників та інших кредиторів банку регулюється виключно Законом України «ПРО систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому підстави для стягнення грошових коштів у іншому порядку, ніж передбачений вказаним законом - відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами встановлюється Законом та Положенням про порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами, затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення № 14).

З приписів ст.ст. 26, 27 та 48 Закону та Розділів III і IV Положення № 14 вбачається, що Фонд починає виплату коштів в межах гарантованої суми відшкодування (200 000 грн.) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників.

Так, відповідно до ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

ОСОБА_3 дирекція Фонду гарантування затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Отже, виконавча дирекція Фонду гарантування затверджує Загальний реєстр вкладників виключно на підставі Переліку вкладників, складеного та наданого Уповноваженою особою Фонду.

Відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників, Позивач включений до Загального реєстру вкладників ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ та КРЕДИТ» для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

13.07.2016 р. Позивачем отримано гарантовану суму відшкодування за вкладом у розмірі 200 000,00 грн. через банк-агент ПАТ «ПУМБ», що не заперечує позивач позові.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до приписів ст.ст. 26, 27, 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вчинив всі дії та виплатив Позивачу гарантовану суму відшкодування за вкладом у загальному розмірі 200000 грн., відповідно до відомостей, що були надані уповноваженою особою Фонду гарантування в Переліку вкладників ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ та КРЕДИТ».

Крім того, нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регламентований порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог.

Частиною 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

В матеріалах справи відсутнє звернення позивача до Уповноваженої особи Фонду гарантування з кредиторськими вимогами зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в передбачений Законом строк.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, неповноту перевірки доводів позивача та відповідача, суд помилково встановив факт неналежного виконання Фондом зобов'язань відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у частині що перевищує суму, виплачену Фондом та без законних на то підстав стягнув вказану суму з відповідача на користь позивача.

Таким чином, рішення суду першрої інстанції не є законним та обґрунтованим, а тому відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Підставами для цього у відповідності п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 березня 2017 року

скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошивх коштів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.О.Груіцька

Судді: В.М.Новосядла

ОСОБА_5