АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2014 року в справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача фактичні витрати, пов'язані з її навчанням, а саме грошові кошти в розмірі 41 098,02 грн.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08.09.2014 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ грошові кошти в розмірі 41 098,02 грн., витрати на оплату судового збору у розмірі 410,98 грн.

Справа № 760/7066/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10536/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції і закриття апеляційного провадження у справі або залишення заяви без розгляду. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що витрати пов'язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі МВС України в разі, якщо ця особа протягом трьох років після його закінчення звільнена за власним бажанням, мають відшкодовуватись не на користь навчального закладу. Зазначив, що відсутні підстави за наявності, яких відповідач має відшкодовувати фактичні витрати пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі передбачені Договором про підготовку фахівця. Вказав, що відповідача було відраховано зі складу курсантів, а тому остання достроково не розривала Договір, у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушення нею дисципліни під час навчання.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомленні про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та враховуючи вимоги ч 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 порушено умови договору №9614-08іп/лг від 16.08.2008, а тому з неї слід стягнути на користь позивача витрати понесені позивачем за період навчання відповідача в загальному розмірі 41 098,02 грн.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2008 між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Управлінням МВС України в Луганській області та ОСОБА_3 укладено договір №9614-08іп/лг про підготовку фахівця у Харківському національному університеті внутрішніх справ, згідно з яким ОСОБА_3навчалася за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинна відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання (а. с. 8-9).

Відповідно п. 2.1.3. Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п. 3.2. Типового договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1., 4.2 вищезазначеного Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до наказу Харківського національного університету внутрішніх справ (ХНУВС) 02.06.2012 №218 о/с курсанта факультету психології, менеджменту, соціальних та інформаційних технологій ХНУВС лейтенанта міліції ОСОБА_3 було відраховано із складу курсантів ХНУВС, присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України у Луганській області (а. с. 10-11).

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 17.10.2012 №585 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_3, яка прибула з ГУ МВС України в Луганській області, було призначено інспектором відділу формування бази даних стану злочинності та адміністративних порушень управління інформаційно-аналітичного забезпечення.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 18.11.2013 №864 о/с на підставі поданого ОСОБА_3рапорту звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням (а. с. 13).

Позивач, зазначив, що відповідача було звільнено до спливу трьохрічного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

У зв'язку з чим, у ОСОБА_3 виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 41 098,02 грн. в т.ч. грошове забезпечення в розмірі - 15 382,80 грн.; витрат на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв в розмірі - 10 481,31 грн.;витрат на харчування в розмірі - 12 604,49 грн.; витрати на речове утримання в розмірі - 2 629 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статею 509 ЦК Українипередбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що сторони, які уклали договір з погодженням усіх істотних умов, повинні належним чином його виконувати.

Матеріали справи свідчать про те, що 16.08.2008 між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Управлінням МВС України в Луганській області та ОСОБА_3 укладено договір №9614-08іп/лг про підготовку фахівця у Харківському національному університеті внутрішніх справ (а. с. 8-9).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до пп. 2.3.6 п. 2.3 Договору особа зобов'язана у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3 Договору передбачені підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, а саме:

- дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з Харківським національним університетом внутрішніх справ, та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; порушення дисципліни;

- відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

За умовами п. 4.1, 4.2 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; переведенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 навчалася у Харківському національному університеті внутрішніх справ з 16.08.2008 по 02.06.2012 та відкомандирована для подальшого проходження служби до ГУ МВС України у Луганській області. Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 18.11.2013 №864 о/с на підставі поданого ОСОБА_3рапортуїї звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням до спливу трьохрічного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

Фактичні витрати, пов'язані з утриманням лейтенанта міліції ОСОБА_3 в Харківському національному університеті внутрішніх справ становлять 41 098,02 грн. в т.ч. грошове забезпечення в розмірі - 15 382,80 грн.; витрат на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв в розмірі - 10 481,31 грн.;витрат на харчування в розмірі - 12 604,49 грн.; витрати на речове утримання в розмірі - 2 629 грн.

Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_3 знаходилася на державному утриманні вХарківському національному університеті внутрішніх справ протягом всього навчання, була звільнена з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за власним бажанням, не виконала своїх зобов'язань за Договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України та не відшкодувала у досудовому порядку позивачу понесені ним витрати, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність відповідача відшкодувати понесені фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладіправильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави за наявності, яких відповідач має відшкодовувати фактичні витрати пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі передбачені Договором про підготовку фахівця є хибними, враховуючи вищевикладене.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що витрати пов'язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі МВС України мають відшкодовуватись не на користь навчального закладу є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1.1. Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 № 62, вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС, засновані і діють згідно із законодавством України.

Кошти на навчання виділяються з державного бюджету України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України, як розпорядникам коштів другого рівня та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

Кошти, які відшкодовуються особами (витрати, пов'язані з їх утриманням у ВНЗ), відповідно до п. 3 Наказу від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» перераховуються на рахунок ХНУВС у Головному управлінні Державної казначейської служби України в Харківській області й згідно з п. 9.9 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 № 62, використовуються вищим навчальним закладом відповідно до кошторису, що затверджується МВС.

Таким чином, розпорядниками вказаних бюджетних коштів є - Кабінет Міністрів України, МВС України та ВНЗ МВС України.

МВС України у листі № 1216/1556 від 13.08.2009 надало роз'яснення, відповідно до якого належними позивачами по вказаній категорії справ є вищі навчальні заклади системи МВС України.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки були предметом розгляду в суді першої інстанції, який зробив по ним свої висновки, з якими погоджується колегія суддів .

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк