Справа № 591/7007/16-ц
Провадження № 2/591/800/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2017 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі :

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

при секретарі - Бондар С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою Сумської міської ради до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ставить питання про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що спірна квартира була надана ОСОБА_2, в 2010 році остання померла, а в квартирі залишився проживати її син - відповідач по справі. Відповідач заселився в квартиру самовільно, без законних підстав. ОСОБА_2 не була власником спірної квартири, а лише наймачем і мала лише право користування квартирою, яке не входить до складу спадщини. Квартира передана у комунальну власність територіальної громади м. Суми. Незаконне проживання у спірній квартирі відповідача порушує права територіальної громади.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Щодо причин пропуску позовної давності представник позивача вважає їх поважними, оскільки тривалий час судами розглядалися цивільні справи між тими ж сторонами з приводу спірного житла, в подальшому, з ініціативи відповідача, розслідувалася кримінальна справа, яка також не дозволяла зверненню до суду з позовом.

Відповідач та його представник проти позову заперечили. Вважають, що відповідач заселився до спірної квартири зі згоди матері і має право в ній проживати, оскільки це спадкове майно померлої матері відповідача у справі. Звернулися до суду з заявою про застосування строку позовної давності

Суд, заслухавши пояснення з'явившихся учасників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 16 липня 2010 року №427 «Про надання житлових приміщень у новозбудуваному будинку» квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно ордеру НОМЕР_1 вказана квартира була надана ОСОБА_2 на одну особу (а.с.16).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня 2011 року встановлено, що ОСОБА_2 не була власником спірної квартири, а лише наймачем і мала тільки право користування квартирою. Вказане право є особистим немайновим правом, яке не входить до складу спадщини. Вищезазначеним рішенням у визнанні права власності на спірну квартиру відповідачу було відмовлено (а.с.8-9).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 1 серпня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання права власності на житло відмовлено (а. с. 10-12).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2013 року в визнанні права користування квартирою АДРЕСА_1 відповідачу відмовлено (а.с.13-14).

Згідно акту №99/07/10 та рішення Сумської міської ради №3961-МР від 03.06.2010 року, спірна квартира передана у комунальну власність територіальної громади м. Суми і на сьогодні знаходиться у її власності.

Згідно листа Сумського відділу поліції Головного управління НП в Сумській області від 15 лютого 2017 року, в провадженні СВ ВП ГУНП в Сумській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000219, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 вересня 2014 року на підставі заяви гр. ОСОБА_1 за фактом неналежного виконання службовими особами управління реконструкції та капітального будівництва СМР своїх службових обов'язків через несумлінея ставлення до них, що завдало істотної шкоди інтересам громадян за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

В рамках кримінального провадження досліджується порушення посадовими особами Сумської міської ради Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, які перебувають у приватній власності для суспільних потреб чи мотивів суспільної необхідності» в частині вимог п. 7 ст. 4 щодо принципів відчуження об'єктів права приватної власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, у зв'язку з ненаданням власниці знесеного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 у власність іншого благоустроєного житла (а.с.49).

Ст. 116 ЖК Української РСР передбачено, що особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що територіальним громадянам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочність щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад або передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Суд, враховуючи вищевикладені обставини, дійшов висновку про те, що відповідач без законних підстав - самовільно заселився у спірне житло, оскільки відсутні законні підстави для його вселення та проживання в квартирі. У вимогах ОСОБА_1 щодо доведення в судовому порядку права власності чи проживання в квартирі було відмовлено.

Разом з цим, в судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

ЖК УРСР не містить окремих положень про строки позовної давності, проте, як передбачено статтею 62 цього Кодексу, при розгляді спорів, що випливають з договору найму жилого приміщення, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Аналогічна правова норма містилася в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року № 6-2913цс15, яка є остаточною.

Таким чином, оскільки право на звернення до суду із зазначеним позовом у Сумської міської ради виникло після смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає, що позивачем строк позовної давності був пропущений без поважних причин. Суд вважає такими, що заслуговують на увагу причини пропуску в період розгляду цивільних справ за позовами ОСОБА_1 з приводу спірної квартири, але останнє судове рішення набрало законної сили 25.06.2013 року. Посилання на неможливість вирішення питання виселення відповідача із спірного житла через розслідування кримінальної справи щодо посадових осіб управління реконструкції та капітального будівництва СМР не заслуговують на увагу, оскільки результати розслідування даної справи не можуть вплинути на права власності чи користування відповідача спірним житлом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в зв»язку із пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99 ЖК Української РСР, ст. ст. 10-11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Сумської міської ради до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення - відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова