справа №619/2795/17
провадження №2/619/1537/17
12 жовтня 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі головуючого - судді Болибок Є.А.
за участю: секретаря судового засідання Молотко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про стягнення суми, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ПАТ «Європейський страховий союз», в якому просив стягнути заборгованість грошові кошти у розмірі 4344,20 грн, у тому числі: 2000 гривень - суму франшизи; 1000 гривень - моральної шкоди; 250 гривень - витрати з реєстрації довіреності на представника позивача, для на надання правової допомоги; 63,80 грн. - витрат на поштові відправлення, пов'язані з одержанням суми страхового відшкодування; 673,60 грн. - судовий збір за подання позовної заяви; 336,80 грн.- судовий збір за подання заяви про вжиття запобіжних заходів та забезпечення доказів; 20 гривень - комісія банку за сплату судового збору. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 07.07.2016 року приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 у м. Харків по вулиці Полтавський Шлях №124 не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався попереду, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. За фактом правопорушення на відповідача було складено адміністративний протокол, який направлено для розгляду до Ленінського районного суду м. Харкова. Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Позивачу як власнику автомобіля НОМЕР_3 внаслідок вчинення ДТП відповідач завдав матеріальну та моральну шкоду. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована полісом №АЕ/9936779 від 18.06.2016 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ПАТ «Європейський страховий союз». Відповідно до даного полісу франшиза, на яку зменшується страхове відшкодування, становить 2000 гривень. Добровільно відповідач суму франшизи не відшкодовує, тому позивач змушений звернутись до примусового стягнення з відповідача зазначеної суми.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду йому була вручена 16 вересня 2017 року.
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
У судове засідання позивач ОСОБА_1, не з'явився, його представник ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, справу просив розглядати у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача просив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти такого розгляду справи не заперечував.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин, а представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Згідно постанови судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09.08.2016 року, ОСОБА_2 07.07.2016 року приблино о 19 год. 30 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_1 у м. Харкові по вул. Полтавський шлях №124 не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з моїм автомобілем НОМЕР_2, який рухався попереду, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. На підставі вищезазначеного ОСОБА_2 визнано винним та накладено стягнення у виді штрафу.
Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку про наявність вини водія ОСОБА_2 в скоєнні ДТП, яке відбулося 07 липня 2016 року. Такі висновки суду підтверджуються постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року у справі №642/4466/2016-п про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, стосовно дій ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху, що вони мали місце та вчинені ним.
Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в п.4 своєї постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася за винних дій ОСОБА_2 07 липня 2016 року, автомобіль ОСОБА_1 отримав пошкодження.
За загальним правилом ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Положеннями ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З огляду на те, що водій ОСОБА_2 безпосередньо вчинив адміністративне правопорушення, яким завдано матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_1, то й відповідальність за спричинену шкоду повинен нести ОСОБА_2
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Частиною 6 ст.36 зазначеного вище Закону передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Таким чином, суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 2000 гривень.
Також суд стягує з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 333,80 грн., яка складається з витрат з реєстрації довіреності у розмірі 250 гривень, витрат на поштові відправлення у розмірі 63,80 грн. та комісії банку у розмірі 20,00 грн.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.
Згідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу ОСОБА_1 завдана моральна шкода у вигляді перенесенні душевних страждань з приводу дорожньо-транспортної пригоди щодо та пошкодження його майна.
Згідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються розумності і справедливості.
З урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер, глибину моральних страждань, що носили характер простих переживань з приводу порушення, тривалості негативних наслідків, внаслідок чого позивач був вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права, а також враховуючи характер і глибину душевних страждань позивача, суд прийшов до висновку, що заявлений ОСОБА_1 позов про відшкодування моральної шкоди підлягає повному задоволенню.
Суд враховує, що в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95р. роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також в п. 7 зазначеної Постанови роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати на користь позивача.
Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61 ч.3, 208, 209, 212-215, 224-226, 233 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 2000 гривень, майнову шкоду у розмірі 333,60 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Є. А. Болибок