Справа № 204/2505/17
Провадження № 2-з/204/50/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

31 травня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні у м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою.

30 травня 2017 року до суду надійшла заява від позивачки про забезпечення вищевказаного позову, в якій вона просила накласти заборону ОСОБА_3 відчужувати належну йому на праві власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до винесення рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою від 20.01.2017 року в сумі 12600,00 грн. В обґрунтування заяви вказала на те, що згідно з умовами розписки, відповідач зобов'язувався повернути отриману суму в розмірі 12600,00 грн. позивачці в строк до 20 лютого 2017 року. Проте, станом на день подання даної позовної заяви жодних дій, спрямованих на повернення позичених за розпискою коштів позивачці, відповідач не вчинив. На її усне звернення, щодо повернення коштів за розпискою, ОСОБА_2 відповів відмовою. Беручи до уваги невиконання ОСОБА_2 умов розписки та відмову повернути позивачці гроші, отримані ним за розпискою, вбачається недобросовісність відповідача. У зв'язку з цим, є всі підстави вважати, що дізнавшись про звернення позивачки до суду з позовною заявою, ОСОБА_2, з метою захистити себе від можливих грошових втрат та можливого звернення стягнення на належне йому майно, може здійснити відчуження належного йому майна на користь третіх осіб, що призведе до неможливості виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1, і неможливості компенсації грошового зобовязання.

Заява передана судді Самсоновій В.В. 31 травня 2017 року цивільною канцелярією суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно із п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України - позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивачів, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, розглянувши дану заяву та матеріали справи, враховуючи обставини справи, судом вбачається, що між сторонами виник спір стосовно повернення боргу за розпискою від 20.01.2017 року в сумі 12600,00 грн.

Проте, позивачкою не доведено суду належними доказами, що існує реальна загроза невиконання рішення суду, у разі задоволення її позовних вимог, а вказані нею обставини ґрунтуються на її припущеннях.

Крім того, суду не надано доказів того, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на теперішній час (травень 2017 року) дійсно належить ОСОБА_3, оскільки лист Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 12.04.2017 року № 4693 має відомості про право власності відповідача ще станом на 31.12.2012 року, але ж з цього періоду вже пройшло більше чотирьох років.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити заявнику в задоволенні його заяви про забезпечення даного позову.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 151-153, 168, 209 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою - відмовити.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від рішення суду та набирає законної сили з моменту її постановлення.

Суддя В.В. Самсонова