Справа №359/1759/17
Провадження №2/359/1288/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 серпня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглядаючи в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

встановив:

В березні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_2 борг за кредитним договором в розмірі 42357 гри-вень 69 копійок.

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок по вул. Жовтневій, 171 в с. Бубнівська Слобідка, Золото-ніського району Черкаської області. Позивач просить суд також заборонити будь-яким особам укладати угоди відносно цього обєкту нерухомого майна, здійснювати його відчуження, а також проводити державну реєстрацію права власності на вказаний буди-нок.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує заяву та просить суд задовольнити її.

ОСОБА_2 не зявився у судове засідання. З довідки УДМС України в Київській області (а.с.45) вбачається, що інформація про зареєстроване місце проживання відповідача відсутня. У звязку з цим відповідач був викликаний в суд через оголошення у пресі. На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України ОСОБА_2 вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.152 цього ж Кодексу види забезпечення позову мають бути спів-мірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна за-гроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надав жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 має намір відчужити його будинок та з цією метою вживає заходи: розміщує оголошення, обяви в засобах масової інформації, розшукує покупців та веде з ними переддоговірну діяльність тощо. Само по собі предявлення позову жодним чином не свідчить про наявність реальної загрози невиконання рішення суду про задо-волення позову. Доводи позивача полягають лише у припущеннях, які не можуть бути підставою для обмеження конституційних прав громадян.

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» просить накласти арешт на будинок, вартість якого значно переважає розмір боргу за кредитним договором. Ця обставина додатково свідчить про те, що обраний позивачем вид забезпечення позову є явно неспівмірним заявленим позовним вимогам.

З огляду на це суддя вважає, що підстави для забезпечення позову відсутні.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та осново-положних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспіль-ства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Встановлено, що виконання рішення суду про задоволення позову є кінцевою ме-тою цивільного судочинства. Безсумнівно, забезпечення цієї мети становить суспільний інтерес. Водночас, накладення арешту на будинок відповідача призведе до втручання держави в його право на мирне володіння власним майном. Таке втручання на підставі лише припущень ПАТ КБ «Приватбанк» буде свавільним та становитиме порушення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає, що запобігання такого порушення є додатковою, але не менш вагомою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.4 ст.209, ст.210 ЦПК України, суду

ухвалив:

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_3