Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення майна та усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником двох земельних ділянок площею 0,1197 га та площею 0,0628 га, розташованих за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Старз».

Власник сусідніх земельних ділянок - ОСОБА_5, без дозволу позивача встановила паркан на земельній ділянці позивача площею 0,1197 га, чим самовільно зайняла 0,0051 га вказаної земельної ділянки позивача.

Також відповідач встановила ворота для проїзду власних автомобілів на землях загального користування, що прилягають до земельної ділянки позивача та перекривають позивачеві проїзд до земельної ділянки площею 0,0628 га. На вказаних воротах відповідач встановила замок та не дозволяє позивачу проходити до своєї земельної ділянки.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 просила визнати неправомірними дії ОСОБА_5 щодо встановлення парканів та воріт та зобов'язати ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення самочинно встановленого паркану, воріт та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1197 га та земельною ділянкою, що розташована та прилягає до земельної ділянки площею 0,0628 га, власником яких є ОСОБА_4

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнанонеправомірними дії ОСОБА_5 щодо встановлення парканів та воріт.

Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення самочинно встановленого паркану, воріт та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1197 га,державний акт серії НОМЕР_1, та земельною ділянкою, що розташована та прилягає до земельної ділянки площею 0,0628 га,право власності на яку посвідчено державним актом серії НОМЕР_2, отриманого на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації, власником яких є ОСОБА_4, розташованих за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Старз».

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов в частині знесення паркану, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 самочинно встановила паркан на земельній ділянці позивача площею 0,1197 га, тому паркан підлягає знесенню як такий, що порушує право власності позивача на цю земельну ділянку.

Апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

ОСОБА_4 є власником двох земельних ділянок: площею 0, 0628 га, кадастровий номер НОМЕР_3, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, та площею 0,1197 га, кадастровий номер НОМЕР_4, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, які отримано відповідно на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 21 грудня 2012 року № 4789 та на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 жовтня 2006 року № 7463.

ОСОБА_5 є власником сусідніх земельних ділянок: площею 0,1201 га, кадастровий номер НОМЕР_6, та площею 0,0800 га, кадастровий номер НОМЕР_5, придбаних на підставі договорів купівлі-продажу від 15 листопада 2000 року та від 08 червня 2007 року відповідно.

Указані земельні ділянки, що належать сторонам на праві власності, розташовані за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Старз».

В акті обстеження земельної ділянки від 07 липня 2014 року № 04-19/49, складеним старшим державним інспектором сільського господарства в Київській області, за участю ОСОБА_4, вказано, що частину земельної ділянки площею 0,0051 га із земельної ділянки площею 0,1197 га, яка належить ОСОБА_4, самовільно зайнято ОСОБА_5 Земельна ділянка огороджена цегляним парканом. У акті зазначено, що викладене підтверджується збірним кадастровим планом, однак його до акта не додано.

Збірний кадастровий план, виготовлений ТОВ «Земельна імперія» (коли і за яких обставин виготовлено цей збірний кадастровий план даних у справі немає), не містить даних про самовільне зайняття ОСОБА_5 частини земельної ділянки позивача.

Апеляційний суд критично поставився до вказаного акта обстеження земельної ділянки від 07 липня 2014 року № 04-19/49, оскільки він не містить графічних матеріалів, обмірів земельних ділянок, а також вихідних даних, на підставі яких інспектор дійшов висновку про те, що частину земельної ділянки площею 0,0051 га із земельної ділянки площею 0,1197 га, яка належить ОСОБА_4, самовільно зайнято ОСОБА_5

Підтвердженням необ'єктивності висновків старшого державного інспектора сільського господарства, викладених у вказаному акті, є й висновок судової комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертиз № 12442/16-41/21419/16-43, складений 19 грудня 2016 року експертами КНІСЕ.

Відповідно до вказаного висновку, внаслідок встановлення паркану, межі земельних ділянок, кадастровий номер НОМЕР_6, площею 0,1201 га, та кадастровий номер НОМЕР_5, площею 0,08 га, що належать ОСОБА_5, згідно з координатами поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок, що наявні в матеріалах справи № 22ц-780/677/16, частково накладаються на межі земельної ділянки площею0,1197 га, кадастровий номер НОМЕР_4, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта серії НОМЕР_1, згідно з координатами поворотних точок (кутів) меж земельної ділянки, наданими Бориспільському міськрайонному суду Київської області управлінням Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області листом від 19 січня 2016 року № 9-1006-99.2-83/2-16.

При цьому, у зв'язку з тим, що межі земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_4, згідно з координатами, наданими Бориспілському міськрайонному суду Київської області управлінням Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області листом від 19 січня 2016 року № 9-1006-99.2-83/2-16, не співпадають з межами цієї земельної ділянки згідно з координатами, визначеними при розробленні у 2006 році технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта, що посвідчує право власності на земельну ділянку для садівництва при переоформленні ОСОБА_4 в СТ «Старз» Гнідинської сільської ради Бориспілського району Київської області, не вбачається можливим встановити, чи має місце накладення, шляхом встановлення паркану на земельні ділянці ОСОБА_4, меж земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_6, НОМЕР_5, які належать ОСОБА_5, на межі земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_4, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта серії НОМЕР_1 згідно з координатами цієї земельної ділянки, визначеними у 2006 році при розробленні вказаної документації із землеустрою.

Отже, в наданих суду технічних документаціях земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4, яка належить ОСОБА_4, має різні координати, тому достовірно встановити її межі та факт їх порушення з боку ОСОБА_6, шляхом встановлення паркану неможливо.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважав, що ОСОБА_4 на підтвердження того, що частину належної їй земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 0,0051 га самовільно зайнято ОСОБА_5, не надано належних і допустимих доказів, тому висновок суду першої інстанції про порушення прав позивача як землекористувача не ґрунтується на матеріалах справи.

Крім того, ухвалюючи рішення про знесення самочинно збудованих воріт, суд першої інстанції вказував, що доступ до земельної ділянки позивача перекрито металевою сіткою, воротами та бетонними блоками, що підтверджується свідченнями голови правління СТ «Старз» ОСОБА_7 та визнанням цих обставин відповідачем, тому суд зобов'язав ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення самочинно встановлених воріт.

Разом із тим суд першої інстанції не з'ясував, на якій саме земельні ділянці встановлено ворота, що обмежують доступ до земельної ділянки позивача; позивач не довела, що саме відповідач встановила ворота і таким чином чинить перешкоди у користуванні своєї земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко