Номер провадження: 22-ц/785/3572/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ „ПриватБанк" - Сокуренко Н.В. на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.11.2011 року у розмірі 25612,79 гривні та витрат по сплаті судового збору в сумі 1378,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 30.11.2011 року відповідачка отримала кредит в розмірі 3200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв'язку з тим, що відповідачка належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 30.09.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 25612, 79 гривень, яка складається з наступного: 2855,29 гривень - заборгованість за кредитом; 17911,65 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3150,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1 195,85 гривень - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ПАТ КБ „ПриватБанк" - Сокуренко Н.В. звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

Згідно з умовами кредитного договору б/н від 30.11.2011 року відповідачка отримала кредит в розмірі 3200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно розрахунку заборгованості за договором станом на 29.02.2016 року відповідач має заборгованість у загальній сумі - 25612, 79 гривень, яка складається з наступного: 2855,29 гривень - заборгованість за кредитом; 17911,65 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3150,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1 195,85 гривень - штраф (процентна складова).

Як вбачається з матеріалів справи строк дії платіжної карти, яка видана Банком позичальнику, встановлений до вересня 2015 року (09.15), тобто виходячи з умов договору це останній календарний день у вересні 2015 року - 30.09.2015 року. Відповідно до п. 5.7. договору при ненадходженні заробітної плати Держателя на картковий рахунок зарплатнорї картки протягом 6 місяців, пенсії та соціальних випалт на Каррахунок пенсійної (соціальної) карти на протязі 6 місмяців, строк дії відповідної карти не продовжується, обслуговування здійснюється на підставі п. 5.6.

Відповідно до п. 5.6. у разі відсутності на Картрахунку Карти грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг Банка для продовження дії Карти і при ненадходженні грошових коштів на протязі 3-х місяців з часу спаливу строку дії Карти, Банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно діючим тарифам. Вказана комісія стягується Банком за перебігом вказаного в цьому пункті строку, щомісячно. В разі якщо залишок на Картрахунку менше розміру комісії, встановленої тарифами Банка, то розмір комісії за обслуговування Картрахунка, встановлюється у розмірі залишку засобів на Картрахунку Держателя. При нульовому залишку коштів на неактивному рахунку, останній закривається.

Встановлений для закриття картрахунку строк - 6 місяців після закінчення строку дії картки, сплив 30 березня 2016 року. До суду Банк звернувся 29.03.2016 року.

Тобто строк позовної давності Банком в цілому не пропущений.

При таких обставинах рішення суду прешої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Перше прострочення по тілу кредиту і нарахування Банком у зв'язку з цим простроченої заборгованості за тілом кредиту відбулося 29.03.2013 року, а до суду з позовом Банк звернувся 29.03.2016 року.

Тому підстав для застосування позовної давності за даним видом платежу немає.

Заборгованість за процентами Банком нараховувалася щомісячно, проте, відповідач здійснював періодичні платежі зі сплати процентів за користування кредитом і строк давності періодично переривався. Останній платіж позичальником зі сплати процентів здійснено 27.02.2013 року в сумі 140 грн.43 коп. Після цієї дати жодного платежу відповідач не здійснила. Враховуючи, що за умовами договору сплата процентів на залишок нараховується щомісячно, то вимоги позивача підлягають задоволенню в межах строку загальної позовної давності за останні три роки, що передували зверненню до суду.

Позивач знав та не міг не знати про порушення відповідачкою його права в частині допущення нею прострочення платежів за процентами.

Разом з тим, відповідач заявила в суді першої інстанції про застосування позовної давності.

Враховуючи, що до суду позивач звернувся 29.03.2016 року, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають задоволенню за останні три роки, що передували подачі позову до суду а саме з 29.03.2013 року. У вимогах, які виходять за межі позовної давності слід відмовити. До 29.03.2013 року, як вбачається з поданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість за процентами становить 143 грн. 19 коп. Тому в цій частині вимог слід відмовити. Решта вимог про стягнення заборгованості за процентами - 17768,46 грн. підлягає задоволенню.

Таким чином стягненню підлягає тіло кредиту - 2855 грн. 129 коп. та проценти в сумі 17768 грн. 46 коп. В решті вимог про стягнення процентів - 143 грн. 19 коп. слід відмовити у зв'язку з перебігом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 258 ЦК УКкраїни строк позовної давності зі стягнення неустойки становить один рік.

За наявності заяви сторони поданої до ухвалення рішення суду та підстав для застосування позовної давності, стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцами, що передували зверненню позивача з позовом до суду.

Пеня нарахована позивачем з 01.04.2013 року до 29.02.2016 року на загальну суму 3150 грн.

Як вже зазначалося, до суду позивач звернуся 29.03.2016 року. У зв'язку з наявністю заяви відповідача про позовну давність в суді першої інстанції до ухвалення судом рішення, вимоги про стягнення пені обмежуються строком спеціальної позовної давності за період з 29.03.2015 року до 29.03.2016 року і складають 1200 грн. Решта суми - 1950 грн. нарахована за межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у цій частині вимог.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, головним критерієм в оцінці правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того самого виду порушення.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн. Розмір пені передбаченої у Тарифах первісно складав 1% від суми заборгованості але не менше 30 грн. на місяць.

В подальшому Наказом СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року мінімальний розмір пені був змінений до 50 грн. в місяць. у разі виникнення прострочки на суму від 100 грн. Наказом СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року у разі виникнення прострочення на протязі одного місяця сплачується пеня в розімірі 50 грн.; у разі вининення прострочення другий місяць поспіль сплачується пеня в розмірі 100 грн.

Відповідно до п. п. 1.1.5.32 Умов надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобов'язань передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку судовий штраф за звернення Банку до суду в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п. п. 2.1.1.7.6. Правил користування платіжною карткою при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобов'язань передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку судовий штраф за звернення Банку до суду в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Тобто, умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення (порушення строків виконання, несвоєчасне виконання) грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення але не менше встановленого договором (наказів банку) розміру пені за місяць з можливістю збільшення такого мінімального розміру у разі виникнення прострочення за другий місяць поспіль.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.32 та 2.1.1.7.6. кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів щодо будь-якого з грошових зобов'язань передбачених цим договором більше ніж на 30 (120) днів.

Тобто застосування і штрафу (у твердій грошовій сумі) і пені пов'язано з порушенням позичальником строків виконання грошових зобов'язань за договором.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - в даному випадку строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не узгоджується з положеннями, закріпленими у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2003 цс 15 від 21.10.2015 року, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку судова колегія не вбачає.

Як вбачається з розрахунку, представленого ПАТ КБ «Приватбанк» пеня в сумі 3150 грн. нарахована за період прострочки платежів по тілу кредита та процентам за користування кредитом з 01.04.2013 року до 29.02.2016 року.

Штраф фіксована частина -500 грн. + 5% від суми позову - 1195,85 грн., а взагалі 1695,85 грн. заявлено за фактом звернення Банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту - 2855,29 грн. грн., процентів (в тому числі прострочених) 17838,11 грн. та пені 3150 грн.

Тобто штраф - 5% вирахований з сумарної заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитними коштами та пені (2855,29+17838,11+3150)*5% =1195 грн. 85 коп.

Таким чином, штраф вирахований із заборгованості за тими самими платежами, з яких обчислено пеню. При цьому розраховуючи штраф у вигляді процентної складової позивач в базову заборгованість, як вбачається з представленого розрахунку, включив і заборгованість по пені. Тобто штраф розрахований з суми, куди увійшла і пеня.

Отже, заявлені вимоги про стягнення штрафу фактично є стягненням неустойки з неустойки. Судова колегія зважаючи на наведене і приймаючи до уваги неможливість уточнення вимог та їх обгрунтувань на стадії апеляційного розгляду, доходить висновку, що вимоги про стягнення штрафу в сумі 1695 грн. 85 коп. (500 грн. фіксована частина +5% заборгованості від суми позову 1195,85) не можуть бути задоволені.

Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позовача заборгованість за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та пенею в загальній сумі 21823 грн. 85 коп. (2855,29+17768,46+1200). В решті вимог слід відмовити: у вимогах про стягнення процентів в сумі 143,19 грн. та у вимогах про стягнення пені в сумі 1950 грн. - у зв'язку з перебігом строку позовної давності; у вимогах про стягнення штрафу - 1695,85 грн. - за безпідставністю вимог.

Таким чином, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог.

У зв'язку з ухваленням нового рішення, підлягає зміні і розподіл судових витрат. Позивачем всього сплачено судового збору 2893,8 грн. за подання позову до суду першої інстанції 1378 грн. та за подання апеляційної скарги до апеляційного суду 1515,8 грн.

При ухваленні нового рішення апеляційним судом задовлено вимоги позивача на загальну суму 21823 грн. 75 коп., що становить 85,2% від суми заявлених вимог 25612,79 грн. Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно заявленим вимогам - 2893,8*85,2%= 2465,51 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" Сокуренко Наталі Вікторівни - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 30.11.2011 року у розмірі 21823 грн. 75 коп.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" судовий збір у розмірі в загальній сумі 2465 грн. 51 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

Є.С. Сєвєрова