Справа № 367/6122/16
Провадження № 2/367/373/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Когут К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в якому вказує, що вона 25 жовтня 2011 року надала в борг відповідачу у власність 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 25 жовтня 2011 року, згідно з зазначеної розписки відповідач зобовязувався повернути кошти 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США та сплатити 5 (пять) % за місяць від загальної суми. Починаючи з грудня 2012 року вона постійно в усній формі вимагала повернення боргу, але відповідач не виконує взяті на себе зобовязання. По теперішній час відповідач борг не повернув, тим самим взяті на себе зобовязання не виконав. Сума боргу становить - 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США. Три проценти річних простроченої суми становить 2710 доларів США. Зазначає, що неодноразово намагалася повернути свої кошти, але відповідач ухиляється від виконання зобовязання. У звязку з тим, що строк виконання боржником обовязку не був зазначений у розписці від 25.10.2011 року, та постійним ігноруванням відповідачем чисельних усних звернень позивача щодо повернення боргу, на адресу відповідача 12.07.2016 року був направлений лист з зазначенням конкретної дати повернення в повному обсязі боргу як це передбачає ч. 2 ст. 530 ЦК України. Просила стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики 25 000 доларів США, три проценти річних з простроченої суми, у розмірі - 2710 доларів США та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив, що з позовом не згоден, оскільки, гроші у ОСОБА_1 не брав, розписку писав її чоловіку, текст зазначив той, що йому диктував чоловік ОСОБА_1. Гроші давав чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_4 на розвиток бізнесу як інвестиції, щоб заробити вони вклали гроші на закупівлю товару, отримували прибуток, потім справи погіршилися, так як фірма перестала давати прибуток, а потім закрилася взагалі. Мови про повернення не було, гроші давалися як інвестиції в розширення бізнесу, отримували щомісячно прибуток, тому в розписці відсутнє зобовязання про повернення грошей.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності, оскльки починаючи з грудня 2012 року позивач вимагала повернення боргу, а до суду звернулася 09.08.2016 року.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 25.10.2011 року ОСОБА_2 НОМЕР_1 зайняв у ОСОБА_1 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США під пять % місячних.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі у електронних листах, телеграммах) якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України вбачається, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно розписки, складеної 25.10.2011 року, вбачається, ОСОБА_6 НОМЕР_1 зайняв у ОСОБА_1 25 000 (двадцять пять тисяч доларів США) під пять % місячних, проте з вказаної розписки не зрозуміло, які саме правовідносини склалися між позвачем та відповідачем, на підтвердження яких була видана розписка. Крім того сама розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Що стосується заяви представника відповідача щодо застосування строку позовної давності, то суд вважає, що відмова в позові за безпідставністю вимоги не може поєднуватися із пропуском строків давності. Вона є наслідком відсутності суб'єктивного права у позивача або факту його порушення чи оспорювання. Оскільки, позовна давність розпочинає свій перебіг з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, то у разі недоведеності такого порушення плин строку для звернення до суду не може розпочатися, а звідси він і не може бути пропущений.

На підставі наведеного, ст.ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись 6-8, 10, 15, 30, 60, 62, 64, 209, 212-215, 293 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 11 жовтня 2017 року.

Повний текст рішення буде виготовлений 16 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя Н.Ф. Карабаза