Справа № 211/143/17-ц
Провадження № 2/211/800/17
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді С.В. Ткаченко

при секретарі Л.В.Польчик

за участі представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України , третя особа по справі без самостійних вимог Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури і суду, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 11.01.2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до Державної Казначейської служби України , третя особа по справі без самостійних вимог Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури і суду. Просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь 500 000 гривень за рахунок коштів Державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 17 липня 2013 року слідчим відділом Довгинцівського РВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області було почато кримінальне провадження за № 0002623 зач.1 ст.317,ч.2 ст.307 і ч.2 ст.309 КК України.

15.08.2013 року по кримінальному провадженню № 0002623 позивачеві було повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а 30.08.2013 року кримінальне провадження направлено до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу за обвинуваченням у вчинені ним злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 і ч.1 ст.317 КК України.

В цей же день, позивач був затриманий в порядку ст.208 КПК України і 16.08.2013 року згідно Ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят календарних днів, тобто з 15.08.-2013 року до 13.10.2013 року.

В процесі розгляду кримінального провадження, суд по клопотанню прокурора неодноразово продовжував строк тримання позивача під вартою і тільки в серпні 2014 року по клопотанню захисника позивача ОСОБА_2 суд в своєму рішенні вказав суму застави в розмірі 22940 гри., яку вніс батько позивача ОСОБА_5 11.08.2014 року позивач був звільнений з під варти.

20 березня 2015 року згідно з вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу позивач був виправданий, але 08 липня 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.03.2015 року було скасовано и призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

25 жовтня 2016 року вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу позивач знову був визнаний невинним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.317 і ч.2 ст 309 КК України, та виправданим в звязку з не доведенням щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачувався.

13 грудня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25.10.2016 року було залишено без змін.

Позивач перебував під слідством з 17 липня 2013 року по 13 грудня 2016 року, тобто 40 місяців та 26 днів, з них з (з 15.08.2013 року по 11.08.2014 року) 11 місяців і 27 днів під вартою в слідчому ізоляторі м. Кривого Рогу.

Незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності і незаконне тримання під вартою негативно позначилось на його моральному стані. Замість того, щоб позивачеві доказували винуватість у скоєнні злочину, як це передбачено ст.62 Конституції України, він змушений був весь час доказувати свою невинуватість в пред'явленому звинуваченні, що додатково спричиняло йому додаткові фізичні і моральні страждання. Крім цього, на протязі всього часу незаконного перебування під вартою в слідчому ізоляторі позивач відчував систематичні моральні та фізичні страждання через приниження честі та гідності.

Незаконне тримання під вартою призвело до зміни його звичного способу життя та позбавило його можливості повноцінно реалізувати свої звички та бажання, зустрічатися зі своїм сином, друзями, батьками і рідними, тобто жити як вільна і незалежна людина. Крім цього, позивач взятий на облік у Центрі СНІД 02 грудня 1996 року. В звязку з цим, він 16 серпня 2013 року перебуваючи під вартою, звернувся до лікаря-інфекціоніста Центру СНІД для надання допомоги. 30.08.2013 року було проведено обстеження і виявлені антитіла до ВІЛ, встановлений діагноз - хронічний вірусний гепатит. Довідка про це, була надана Довгинцівському районному суду, але суд не звільнив його з під варти для проходження лікування в Центрі СНІД і позивач змушений був з цим діагнозом знаходитись в слідчому ізоляторі впродовж року. Все це і те, що тривалий час був під слідством і судом приносило моральні страждання батькам позивача, особливо матері, яка довгий час хворіла. Все це в комплексі, стало однією з причин її передвчасної смерті.

В звязку з тим, що в слідчих ізоляторах існують тяжкі умови перебування, Верховна Рада України 26 листопада 2015 року прийняла Закон «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання», відповідно до якого, зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення, провадиться з розрахунку один день попереднього у в'язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно правил зарахування строку попереднього ув'язнення, передбачених в ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають три дні виправних робіт, які відбуває засуджений перебуваючи на свободі. Відповідно до цього і з урахуванням вимог Закону України «Про внесений змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, один день попереднього увязнення відповідає двом дням позбавлення волі, а з урахуванням вимог ст.72 КК України шести дням виправних робіт. Це можливо прирівняти до 6 днів перебування на свободі.

Виходячи з цього, а також принципу справедливості позивач вважає, що за час незаконного попереднього увязнення держава повинна сплатити йому моральну шкоду не менш як в шестиразовому збільшенні мінімального розміру заробітної плати (3200грн.) за кожен місяць незаконного попереднього увязнення, що складає (12 х 6 х 3200=230400грн.) З урахуванням цього, а також трьох років 5 місяців незаконного перебування під слідством і судом ( 41 міс. - 12 міс. = 29 міс. х 3200 грн.= 92800грн., а всього: 230400 + 92800 = 323200), інших вищенаведених фактів моральних страждань, позивач оцінює моральну шкоду в сумі 500 000 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позовній заяві.

Представник відповідача Державної Казначейської служби України ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивачем не зазначено чим і як саме йому завдано моральну шкоду казначейством, а також вказала, що казначейство це юридична особа, а не держава яка має сплачувати шкоду. З наданих суду заперечень вбачається, що Державна казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою Державний бюджет України, відповідати за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби. Моральна шкода нічим не підтверджена та відсутній її розрахунок. А тому у задоволенні позову просила відмовити.

Представник третьої особи Прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що розмір відшкодування позивачем значно завищено. Вважає, що розмір моральної шкоди має бути співмірним завданим стражданням та відповідати вимогам чинного законодавства, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2013 року слідчим відділом Довгинцівського РВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області було почато кримінальне провадження за № 0002623 за ч.1 ст.317,ч.2 ст.307 і ч.2 ст.309 КК України.

16 08 2013 року та 30.08.2013 року по кримінальному провадженню № 0002623 позивачеві було повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 317 ч 1, 309 ч 2 КК України ( а.с. 12- 14 ),

16.08.2013 року згідно Ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят календарних днів.

В процесі розгляду кримінального провадження, суд по клопотанню прокурора неодноразово продовжував строк тримання позивача під вартою, а ухвалою суду ( л.с. 15 ) суд визначив суму застави в розмірі 22940 гри., яку зніс батько позивача ОСОБА_5 11.08.2014 року позивач був звільнений з під варти ( л.с. 11 - оборот ).

25 жовтня 2016 року вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу позивач був визнаний невинним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.317 і ч.2 от 309 КК України, та виправданим в звязку з не доведенням щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачувався ( л.с. 16-19 ).

13 грудня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25.10.2016 року було залишено без змін. (а.с. 5-7, 8, 10, 11 зворот, 12-14, 15, 16-19 - дані обставини не підлягають доказуванню згідно норм законодавства України).

Позивач перебував під слідством з 17 липня 2013 року по 13 грудня 2016 року, тобто 40 місяців та 26 днів, з них з (з 15.08.2013 року по 11.08.2014 року) 11 місяців і 27 днів під вартою в слідчому ізоляторі м. Кривого Рогу.

Незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності і незаконне тримання під вартою негативно позначилось на його моральному стані. Він змушений був доказувати свою невинуватість в пред'явленому звинуваченні, що додатково спричиняло йому додаткові фізичні і моральні страждання. Крім цього, на протязі всього часу незаконного перебування під вартою в слідчому ізоляторі позивач відчував систематичні моральні та фізичні страждання через приниження честі та гідності.

Незаконне тримання під вартою призвело до зміни його звичного способу життя та позбавило його можливості повноцінно реалізувати свої звички та бажання, зустрічатися з рідними. Тривале перебування під слідством і судом приносило моральні страждання .

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно п. 2 ч. 2ст. 1167 ЦК України,моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ( далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно - розшукових заходів.

За ст.2 вище зазначеного Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону , право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 3 Закону передбачено, що у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1)заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства,учасником якого був громадянин,та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, наяке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода .

Відповідно до п. п. 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»,затвердженого наказом Міністерства юстиції України,Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя ( ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону ).

Відповідно до ст.4 Закону, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 13 Закону встановлено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: 1 січня 2017 року 3200 грн..Слід зазначити, що на час постановлення судом даного рішення, згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата становить 3200.00 гривен, проте згідно п 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» … мінімальна заробітна плати як розрахункова величина застосовується в розмірі 1600 гривен.

Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 1600 гривен.

Таким чином, станом на час ухвалення судом рішення мінімальна заробітна плата для розрахунку становить 1600,00 грн. та за період часу перебування позивача під слідством 40 місяців 26 днів її розмір становить 65378, 00 грв. (з розрахунку 1600 грн. х 40 місяців 26 днів = 65378,00 грн. (1600х40=64000) + (1600:30х26=1378) = 65378,00 грн.), де 1600 грн. мінімальна заробітна плата станом на час розгляду справи, 40 міс. 26 дн. строк перебування позивача під слідством та судом).

Така ж правова позиція викладена у постанові Верхового суду України № 6-220цс15 від 02 грудня 2015 року.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, в абз.2 п.14 Постанови судам роз"яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов"язковим виконанням наведеної норми права.

Слід зазначити позивачем у встановленому законом порядку було доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки по кримінальному провадженні за обвинуваченням позивача було винесено виправдальний вирок у зв"язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 в суді та вичерпано можливості їх отримання, тривалий час позивач перебував під вартою, був позбавлений права вільно пересуватися, він був ізольований від суспільства, що порушувало його конституційне право вільно пересуватися, був обмежений у спілкуванні з родиною, дитиною, можливістю спілкуватися із рідними, допомагати їм та підтримувати.

Незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності і незаконне тримання під вартою негативно позначилось на його моральному стані. Замість того, щоб позивачеві доказували винуватість у скоєнні злочину, як це передбачено ст.62 Конституції України, він змушений був весь час доказувати свою невинуватість в пред'явленому звинуваченні, що додатково спричиняло йому додаткові фізичні і моральні страждання. Крім цього, на протязі всього часу незаконного перебування під вартою в слідчому ізоляторі позивач відчував систематичні моральні та фізичні страждання через приниження честі та гідності.

Незаконне тримання під вартою призвело до зміни його звичного способу життя та позбавило його можливості повноцінно реалізувати свої звички та бажання, зустрічатися зі своїм сином, друзями, батьками і рідними, тобто жити як вільна і незалежна людина. Крім цього, позивач взятий на облік у Центрі СНІД і перебуваючи у слідчому ізоляторі належного лікування не отримував, тому суд вважає за необхідне збільшити розрахований судом розмір моральної шкоди .

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування..

Відповідна правова позиція висловлена й у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою для всіх судів України.

Згідно з п. 9 вказаної вище постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись положеннямист. 23 ЦК України, відповідно до якої при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості,а також враховуючи ступінь душевних стражданнях, їх тривалість, порушення звичайного ритму життя позивача та виникненням певних обмежень та незручностей в зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, та тримання під вартою, суд вважає правильним визначити розмір моральної шкоди 150 000,00 грн., які слід стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_6

Згідно із пп. 5 п. 4 Положення про державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У даному випадку стягнення моральної шкоди провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»встановлено обов"язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Маруценко проти України», «Шаповалова проти України», «Волчкова проти України», «Соболев проти України», «Омеляненко проти України», «Скороход проти України», «Щуров проти України», «Жужа проти України», «Пономаренко проти України», «Махонько проти України», «Сверчков та Сверкова проти України», «Ларіонов проти України», «Черниш проти України», «Паламарчук проти України» та «Крижанівський проти України» встановлено порушення пункту 1 статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з незабезпеченням національними судами розгляду справи в розумний строк. Аналогічно у справі «Маруценко проти України» Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з відсутністю у заявника ефективного засобу юридичного захисту від порушення його права на розгляд справи протягом розумного строку.

Аналізуючи вищезазначені обставини та застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права суд прийшов до висновку про захист порушеного права позивача саме в обраний ним спосіб, з врахуванням правових підстав, визначених ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Оскільки, при зверненні до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду судовий збір не справляється, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23,1167,1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст.10,15,60,61,88,208- 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 150 000,00 ( сто п»ятдесят тисяч ) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7