Справа № 598/107/15-ц
провадження № 2/598/4/2017
РІШЕННЯ

іменем України

"07" червня 2017 р. Збаразький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого суду Левків А.І.

при секретарі Шевчук Н.П.

з участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників позивача адвоката Радосюка В.П.

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Гудими Л.Р.

представника Збаразької міської ради Присяжнюка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Збаразької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_9, ОСОБА_5 про скасування рішень сесій міської ради, визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки та анулювання їх державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою житлової та громадської забудови,-

встановив:

До суду звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом до Збаразької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_9, ОСОБА_5 про скасування рішень сесій міської ради, визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки та анулювання їх державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою житлової та громадської забудови.

Зокрема позивачі просять:

- визнати недійсним рішення № 1145 від 28 квітня 2005 року 18 сесії Збаразької міської ради про передачу у приватну власність ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,3573 га та виданого на підставі нього Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_1 виданих 30 березня 2006 року на ім'я ОСОБА_9;

- визнати недійсним рішення № 530 від 08 жовтня 2013 року 8 сесії Збаразької міської ради про передачу ОСОБА_5 0,1628 га земельної ділянки в межах АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності вищевказаної земельної ділянки за ОСОБА_5;

- зобов'язати Збаразьку міську раду винести в натурі проектний провулок згідно висновку земельно-технічної експертизи, а відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 не чинити перешкод у користуванні громадськими землями (провулком) громадянам шляхом демонтажу (перенесення) огорожі з території провулку власним коштом та силами.

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що між земельними ділянка ОСОБА_5 та ОСОБА_9 був провулок, що з'єднував вулиці Довга та Мазепи в м.Збараж, яким користувались жителі вулиць Мазепи, Корольова, Сагайдачного, Симиренка, Садової, так як він був найближчим для проходу жителів вказаних вулиць до центра міста. Рішенням № 1145 від 28 квітня 2005 року 18 сесії Збаразької міської ради було передано у приватну власність ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,3573 га та виданого на підставі нього Державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_1. Рішенням № 530 від 08 жовтня 2013 року 8 сесії Збаразької міської ради було передано ОСОБА_5 0,1628 га земельної ділянки в межах АДРЕСА_1. При винесені вказаних рішень було безпідставно та протизаконно передано землі провулку у їх власність. Посилаючись на приватизацію вказаних земельних ділянок вони заборонили прохід громадян провулком, порушуючи право громадян вільного користування землями громади м.Збаража. Створеною комісією міської ради було встановлено, що землі загального користування увійшли у приватизацію відповідачів, а тому позивачі, як представники громади вказаних вулиць, звернулись до суду із вказаним позовом.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав наведених в ньому.

Представник Збаразької міської ради Тернопільської області в судовому засіданні позов визнав та не заперечив щодо його задоволення вказавши, що комісією дійсно було встановлено наявність провулку яким на даний час жителі вулиць не користуються, оскільки земельні ділянки приватизовані ОСОБА_5 та ОСОБА_9. Міською радою було запропоновано вказаним громадянам вилучити у них частини приватизований земельних ділянок для влаштування провулку для з'єднання вулиць, однак вони від такої пропозиції відмовились.

Представник відповідача ОСОБА_9 адвокат Гудима Л.Р. пояснила, що її довірителька будь-яких перешкод громадянам не чинить, оскільки її земельна ділянка збільшилась не в сторону провулку. Житель вулиць мають іншу основну дорогу і існування провулку нічим не передбачено, а тому, на її думку, в задоволенні позові слід відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що влаштування провулку між його господарством та господарством ОСОБА_9 неможливо згідно Державних будівельних норм, так як відстань між його будинком та огорожею ОСОБА_9 приблизно 3 м.. Його земельна ділянка приватизована згідно вимог чинного законодавства. Жителі мікрорайону мають іншу основну дорогу і наявність спірного провулку жодними документами не передбачена. Враховуючи вказане, ОСОБА_5 просив в задоволенні позову відмовити.

Допитані в суді свідки показали, що раніше вони проходили спірним провулком і ним навіть проїжджали автомобілі.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні докази в межах позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

При цьому суд виходив з наступного.

Рішенням № 1145 від 28 квітня 2005 року 18 сесії Збаразької міської ради передано у приватну власність ОСОБА_9 земельні ділянки площею 0,3573 га, а саме, 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,2573 га для ведення особистого селянського господарства по вул..Мазепи, 38 (а.с.32).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_9 було видано Державні акти на право власності за вказані земельні ділянки.

Рішенням № 530 від 08 жовтня 2013 року 8 сесії Збаразької міської ради було передано ОСОБА_5 0,1628 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 а саме, 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,0628 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.33).

Згідно вказаного рішення дані земельні ділянки були зареєстровані за ОСОБА_5. що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень (Т.2 а.с.53, 54).

Висновком судової земельно-технічної експертизи № 736/15-22 від 26 травня 2016р. встановлено, що відповідно до генплану забудови ОСОБА_9 від 1977 року та генплану забудови присадибної ділянки належної міській раді від 1970 року провулку з вулиці Мазепи до вулиці Довга між будинковолодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не передбачено (а.с.168-176). Згідно вказаного висновку експерта та поясненнями самого експерта ОСОБА_10 даними в суді проїзду між господарствами ОСОБА_9 та ОСОБА_5, відповідно до Державних будівельних норм не може бути. В даний час там лише можливо влаштувати прохід.

Сторонами по справі не оспорюється той факт, що провулок між вулицями Мазепи та Довга в м.Збараж, що проходить між господарствами ОСОБА_9 та ОСОБА_5 в натурі винесений не був та на балансі Збаразької міської ради не перебував.

Той факт, що люди ходили цим провулком тому, що це був найкоротший шлях до центра міста не доводить того, що провулок існував на законних підставах оскільки в ході розгляду справи сторонами не було представлено будь-яких належних письмових доказів його існування.

Крім того, якщо б провулок дійсно існував він мав би бути у підпорядкуванні Збаразької міської ради, однак вона до суду із відповідним позовом за захистом інтересів не зверталась.

Також, як пояснили в суді позивачі, в них є інша основна дорога як сполучає їх із іншими вулицями міста і спірний провулок не є одним шляхом до інших вулиць.

Суд критично оцінює посилання позивачів, як на доказ існування провулку, переписку органів місцевої влади та ЖКГ по його належному облаштуванню, оскільки вона не містить жодної доказової бази для вирішення даного спору, а лише свідчить про проведення благоустрою на вулицях міста.

Жодною із сторін по справі не було представлено належного генплану міста Збаража з якого можна було б встановити наявність спірного провулку.

Сам той факт, що після приватизації земельні ділянки ОСОБА_9 та ОСОБА_5 були збільшені жодних прав позивачів не порушують, а тому немає підстав для скасування рішень Збаразької міської ради та Державних актів і реєстрації земельних ділянок, а міська рада із відповідним позовом про повернення незаконно приватизованих земельних ділянок до суду не зверталась.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і не передбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням.

В силу положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 39 ЗК України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст. 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності Відповідача 1 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб встановлено ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Крім цього, земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування є землями, які належать на праві власності територіальної громади міста, є комунальною власністю та загального користування міста і у відповідності до п.4. ст.83 ЗК України не можуть передаватися у приватну власність. Однак, позивачами не доведено, що частини земельних ділянок, що були передані у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_9 були землями загального користування і їх не можна було приватизовувати.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки земельні ділянки ОСОБА_9 та ОСОБА_5 отримані ними на законних підставах, існування спірного провулку на законних підставах між їхніми господарствами позивачами жодними належними доказами не підтверджено, у жителів вулиць Мазепи, Корольова, Сагайдачного, Симиренка, Садової є інша основна дорога яка з'єднує їх з іншими вулицями.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 328 ЦК України, ст.ст.39, 83, 116, 122, 125, 126, 152, 158, 173 ЗК України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про благоустрій населених пунктів», суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Збаразької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_9, ОСОБА_5 про скасування рішень сесій міської ради, визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки та анулювання їх державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою житлової та громадської забудови відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І.Левків