АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/1073/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1098/17Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ " ПриватБанк" Сокуренко Н.В.

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року

по справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційного Банку "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2016 року ПАТ «ПриватБанк» звернувся до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 19.06.2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 28925,00 доларів США на термін до 19 червня 2037 року. Банк свої зобов'язанняза кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує, внаслідок чого станом на 23.09.2016 року виникла заборгованість в сумі 104713,18 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 20985,51 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 25271,14 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3978,84 доларів США; заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язання в сумі 54477,69 доларів США. Також, вказував, що в забезпечення виконання зобов'язання за договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842 між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність в тому ж розмірі, що і боржник за вказаним кредитним договором.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Комерційного Банку "ПриватБанк" - відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач в зв'язку з чим його представник оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки строку виконання кредитного договору, який встановлено до 19 червня 2037 року, саме з даного часу повинен рахуватись строк позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.06.2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір PLKPG108093842, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 28925,00 доларів США на термін до 19 червня 2037 року. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно, в період сплати, ОСОБА_4 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідно до абзацу 2 пункту 7.1 кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється наступним чином: щомісячно в період сплати (з 01 по 07 число кожного місяця) позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячні платежі) у сумі 268,16 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди. У разі порушення термінів сплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (а.с. 15-17).

20.06.2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого було надання останнім в іпотеку квартири, в забезпечення зобов'язання за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842 (а.с. 113-114).

12.05.2011 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842, звернувся до відповідача ОСОБА_4 з вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі в тридцятиденний строк з дня отримання даної вимоги (а.с. 45).

01.04.2012 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК звернувся з позовом до відповідачів по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842, відповідно до ухвали суду від 17 лютого 2012 року позов залишено без розгляду на підставі заяви представника позивача (а.с. 97, 100-102).

В свою чергу, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалено рішення, відповідно до якого, звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру, в рахунок вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842, в сумі 42015,72 доларів США (а.с. 95-96).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов, тобто як вбачається з листа-вимоги банку від 12 травня 2011 року за № 30.1.0.0/2 - 783 цей строк розпочався з червня 2011 року, а до суду банк звернувся через 5 років

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює,виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Як встановлено судом першої інстанції, ПАТ « ПриватБанк» пред'явивши ОСОБА_4 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені 12 травня 2011 року за № 30.1.0.0/2 - 783 змінив строк виконання зобов'язання./ а.с.45/, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16

Твердження представника позивача, що відповідачем по справі здійснено 25 січня 2013 року переказ на погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 50,00 доларів США згідно платіжного доручення , що потягло переривання строку позовної давності не підтверджено належними доказами.

Так, згідно пояснень представника позивача, наданих в суді апеляційної інстанції, відповідачем внесено вказаний спірний платіж від 25 січня 2013 року через касу Банку, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

В свою чергу, відповідно до п. 2.9. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні Банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що надане платіжне доручення не є доказом внесення плати відповідачем по кредиту.

Крім того, навіть з врахуванням вказаного платіжного доручення від 25 січня 2013 року, з 25 лютого 2013 року розпочався строк позовної давності для примусового стягнення кредитної заборгованості, який закінчився в лютому 2016 року, проте як позивач звернувся до суду з позовом у жовтні 2016 року.

Більше того, як вбачається з довідки ПАТ « ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLKPG108093842 від 19.06.2017 року ПАТ КБ « ПриватБанк» на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 27.02.2013 року реалізував предмет іпотеки за ціною 6127,66 доларів США, які були спрямовані на погашення заборгованості згідно платіжних доручень / а.с.190-196/.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що спірні платежі , здійсненні після 11 березня 2009 року не є такими, що переривають строк позовної давності, оскільки були стягнуті примусово.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_5 як поручителя, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення зобов'язання за кредитним договором, 19 червня 2007 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки, предметом якого було надання поруки перед банком за виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 19 червня 2007 року PLKPG108093842, поручитель відповідає за виконання зобов'язання в тому ж розмірі, що і позичальник за кредитним договором, порука припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с. 18).

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Так, судом першої інстанції встановлено, що останній платіж боржником було здійснено 11 березня 2009 року, 12 червня 2011 року у Банку виникло право вимоги до відповідачів, але про стягнення заборгованості з відповідачів Банк звернувся лише в жовтні 2016 року, а тому вимоги Банку до задоволення не підлягають.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються наведеними вище мотивами.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ " ПриватБанк" Сокуренко Н.В.- відхилити .

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: / підпис/ Т.В. Одринська

Судді: / підпис/ А.І.Дорош / підпис/ В.М.Триголов

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя: Т.В. Одринська