Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Інтергаз-5000» про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення заборгованості за договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» нарішення апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтергаз-5000» (далі - ТОВ «Інтергаз-5000»), ОСОБА_6 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення заборгованості за договором, в якому позивач просив: розірвати нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майна від 12 вересня 2013 року, укладений між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Інтергаз-5000»; припинити зобов'язання сторін за цим договором; стягнути солідарно з ТОВ «Інтергаз-5000» та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ощадбанк»заборгованість за договором купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року у розмірі 3 049 488 грн 44 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 вересня 2013 року товарною біржею «Київська універсальна біржа» проведено аукціон з продажу належного на праві власності ПАТ «Ощадбанк»майна, переможцем аукціону визначено ТОВ «Інтергаз-5000».

12 вересня 2013 року між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Інтергаз-5000» укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майна. За умовами цього договору купівлі-продажу ТОВ «Інтергаз-5000» здійснило попередню оплату у розмірі 15 % вартості майна з ПДВ, а всього на суму 535 668 грн 54коп. Згідно договору купівлі-продажу, розрахунок за майно у розмірі 3 035 455 грн 04 коп. (разом з ПДВ) здійснюється ТОВ «Інтергаз-5000» щомісячно у безготівковій формі згідно графіку розрахунків з ростроченням платежів на 5 років та з оплатою за користування розстроченням платежу 19,8% річних.14 листопада 2013 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки на забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Інтергаз-5000» за договором купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року.

Посилаючись на те, що покупець належним чином не виконує свої зобов'язання за договором купівлі-продажу в частині дотримання строків внесення платежів, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Бобровицького районного суду від 02 липня 2015 року позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено, розірвано договір купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року, укладений між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Інтергаз-5000», припинено зобов'язання сторін за вищезазначеним договором; стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інтергаз-5000» на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року у розмірі 3 049 488 грн 44 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» до ТОВ «Інтергаз-5000» (про розірвання договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року, припинення зобов'язань сторін за цим договором, стягнення із ТОВ «Інтергаз-5000» заборгованості за договором), у цій частині позову банку провадження у справі закрито.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року у розмірі 3 049 488 грн 44 коп., у цій частині позову банку відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами порушено строки платежів за договором купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року більше, ніж на 14 календарних днів, що згідно умов 5.5. договору є підставою для його розірвання та сплати простроченої заборгованості.

Закриваючи провадження у справі у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» до ТОВ «Інтергаз-5000», апеляційний суд виходив із того, що в цій частині спір виник між юридичними особами та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. У частині позову банку до поручителя ТОВ «Інтергаз-5000» - ОСОБА_6 - апеляційний суд відмовив по суті, мотивуючи прийняте рішення тим, що позовні вимоги до ОСОБА_6 взаємопов'язані із вирішенням позову до ТОВ «Інтергаз-5000», щодо якого провадження у справі у порядку цивільного судочинства закрито, а також, що борг частково погашено.

Колегія суддів із висновками судів погоджується частково.

З'ясувавши, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, підвідомчі господарським судам відповідно до ст. 12 ГПК України.

За положеннями ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Абзацом третім пункту 15 цієї постанови роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Після відкриття провадження у справі суд своєю ухвалою закриває провадження, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1198цс16 від 26 жовтня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Предметом спору у справі, що переглядається, у тому числі є розірвання договору купівлі-продажу майна від 12 вересня 2013 року, укладеного між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Інтергаз-5000», припинення зобов'язання сторін за цим договором та стягнення заборгованості за ним.

Таким чином, в цій частині спір виник між юридичними особами щодо розірвання господарського договору, а тому справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону (п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України).

Оскільки суд апеляційної інстанції вірно закрив провадження у справі в частині вимог ПАТ «Ощадбанк» до ТОВ «Інтергаз-5000», постановлена ним ухвала залишається без змін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України.

Разом з тим, не можна погодитися із висновком судів щодо розгляду позову банку до поручителя ТОВ «Інтергаз-5000» - ОСОБА_6, у тому числі із висновком апеляційного суду про неможливість стягнення коштів із поручителя у зв'язку із закриттям провадження у справі у порядку цивільного судочинства щодо основного боржника.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Положеннями ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Таким чином, кредитор має право вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника і його поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

Зобов'язання ОСОБА_6, що виникли із договору поруки від 14 листопада 2013 року мають самостійний характер, основані на окремому і самостійному цивільно-правовому договорі, а тому розгляд вимог банку в цій частині не залежить від вирішення позову до боржника за основним зобов'язанням.

Крім того, відмовивши в позові до поручителя із формальних і невірних процесуальних підстав, апеляційний суд тим самим унеможливив у майбутньому вирішення вимог до поручителя, оскільки наявним буде рішення суду з тотожними вимогами.

У силу ч. 3 ст. 335 ЦПК України не може залишатися в силі й рішення районного суду, оскільки судом не враховано факт часткового виконання договору, погашення боргу, тобто розмір заборгованості (обсяг відповідальності поручителя) не встановлено.

З урахуванням викладеного, рішення судів підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України в частині вимог до поручителя.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення Бобровицького районного суду від 02 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2016 року скасувати в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик