Справа №173/2158/16-ц
Провадження №2/173/129/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої: - судді Петрюк Т.М.

При секретарі - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ТОВ „ОТП Факторинг Україна" з позовом до ОСОБА_1 про зверхня стягнення на предмет іпотеки посилаючись на наступне: 22.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк». правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ300/113/2006 від 22.12.2006 року за умовами якого ОСОБА_1. отримала кредит в сумі 99000 дол. США.

На забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором між ОСОБА_1, та Банком був укладений договір іпотеки № РМ- SМЕ300/113/2006 від 22.12.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_1, прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання всіх боргових зобов'язань перед банком своїм майном: нерухоме майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Так 22.12.2006 року приватним нотаріусом Верхньоднірповського районного нотаріального округу Питомцем В.А., на підставі ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням договору іпотеки накладена заборона відчуження на приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., що зареєстровано в реєстрі за № 123

Згідно з умовами договору факторингу від 12 листопада 2014 року ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст. 512, 514. 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № СМ-SМЕ300/113/2006 від 22.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк». правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, а також 12.11.2010 року був укладений договір про відступлення вимоги відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст. 512, 514. 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за договором іпотеки №№ РМ- SМЕ300/113/2006 від 22.12.2006 року, ук4ладеного між ЗАТ «ОТП Банк». Правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Таким чином позивач є правонаступником ПАТ «ОТП Банк» та до нього перейшли всі права вимоги щодо ОСОБА_1

Банком був виконаний обов'язок щодо надання відповідачу кредитних коштів. Але відповідач свої обов'язки за укладеним договором виконувала неналежно в зв' язку з чим станом на 23.11.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 1409688.78 грн., з яких:

-1202266.00 грн., - тіло кредиту

-108422.78 грн., - відсотки

-100000 грн., - пеня.

Вказану вище суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, тму позивач ставить вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що й стало причиною звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному об`ємі, давши пояснення фактично установленні матеріалами справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що згідно умов договору зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком не адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. З майновими вимогами банк звернувся 12.12.2010 року, а в суд ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся значно пізніше саме в листопаді 2016 року, тобто більше ніж через шість років. Таким чином ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вже скористався своїм правом. пред'явивши майнові щодо вимоги дострокового погашення заборгованості, та повинен був звернутись до суд з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки на протязі трьох років, тобто позивач пропустив строк позовної давності, яку відповідач просить застосувати. Крім того позивач не направив відповідачу досудові вимоги в порушення вимог ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Іпотеку». Крім того в обов'язковому порядку повинна бути проведена оцінка нерухомого майна, що також не було зроблено.

Суд вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 22.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ300/113/2006 від 22.12.2006 року за умовами якого ОСОБА_1. отримала кредит в сумі 99000 дол. США.

На забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов»язань за Кредитним договором між ОСОБА_1, та Банком був укладений договір іпотеки № РМ- SМЕ300/113/2006 від 22.12.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_1, прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання всіх боргових зобов'язань перед банко своїм майном: нерухоме майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Так 22.12.2006 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Питомцем В.А,, на підставі ст.. 37 ЗУ «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням договору іпотеки накладена заборона відчуження на приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., що зареєстровано в реєстрі за № 123

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

ч. 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав покладені на нього обов'язки за укладеним кредитним договором, а саме видав споживачу кредит в сумі 99000 дол. США.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у такій самі сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

В супереч умовам укладеного кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 належним чином його не виконувала.

Станом на 23.11.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 1409688.78 грн., з яких:

-1202266.00грн..- тіло кредиту

-108422.78 грн., - відсотки

-100000 грн., - пеня. .

Також судом встановлено, що згідно з умовами договору факторингу № від 12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст. 512, 514. 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № СМ-SМЕ300/113/2006 від 22.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк». правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, а також 12.11.2010 року був укладений договір про відступлення вимоги відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст. 512, 514. 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за договоро іпотеки №№ РМ- SМЕ300/113/2006 від 22.12.2006 року, ук4ладеного між ЗАТ «ОТП Банк». правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до пп.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що до позивача правомірно перейшло право вимоги до відповідача на підставі укладеного правочину.

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилається на те, що позивач не направив відповідачу у встановлений в законодавстві строк досудову вимогу, не провів оцінку предмета іпотеки та пропустив строк позовної давності.

Так відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» - у разі порушення основного зобов'язання та/ або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання основного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення іпотекодержавтель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Судом встановлено, що 12.10.2016 року позивачем направлялась досудова вимога відповідачу, в якій вказувалось і про можливість щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, доказів отримання даної вимоги відповідачем суду не надано, надано лише поштовий чек про відправлення кореспонденції.

Крім того заявляючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач не провів оцінку нерухомого майна, що предметом іпотеки та не визначив початкової ціни на предмет іпотеки, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, судом встановлено, що позивачем пропущений і строк позовної давності виходячи з наступного.

Як вбачається із наданих суду матеріалів, до позивача право вимоги перейшло 12 листопада 2010 року в результаті укладення договору факторингу в тому числі і за договором іпотеки. Тобто з цього часу до позивача перейшло і право вимоги за неналежне виконання зобов'язань

Відповідно до ст.. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1.9.1 банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадках невиконання Позичальником та/ або Поручителем та/ або майновим поручителем своїх зобов'язань за цим договором чи іншими, укладеними з банком договорами та/ або умов Документів (забезпечення). При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Право на звернення з майновими вимогами у банку виникло 12.12.2010 року, що сторонами не заперечується. Дана позовна заява подана в листопаді 2016 року. При цьому позивач ставить вимоги не про стягнення заборгованості з відповідача за укладеним кредитним договором, а про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Доказів того, що відповідач протягом останніх трьох років частково виконувала взяті на себе зобов'язання тка погашала заборгованість по кредиту, суду не надано. Тобто підстав перериву строку позовної давності при розгляді справи судом не встановлено,

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню в повному об'ємі

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, виходячи з того, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно -адмінбудинок з магазином та кафетерієм, загальною площею 105.6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 - товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відмовити

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Верхньодніпровського районного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги якщо апеляційна скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не було скасоване або змінене.

Суддя Петрюк Т.М.