Справа № 523/5005/17
Провадження №2/523/2902/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору найму, виселення, стягнення боргу та пені, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами в яких просить розірвати договір найму житлаквартири №43, в будинку №67, по вулиці Лузанівській, в м. Одесі, укладений між нею та відповідачем, стягнувши з відповідача борг за договором найма в розмірі 8000,00 грн. та пеню за прострочення оплати за користування житлом в розмірі 19700,00 грн. Просить висилити ОСОБА_3 з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення, встановивши порядок виконання рішення суду за яким зазначити, що рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача.

Позовні вимог обґрунтовані тим, що позивач за договором купівлі-продажу є власником квартири№43, в будинку №67, по вулиці Лузанівській, в м. Одесі. Разом з нею на житловій площі проживає її колишній чоловік ОСОБА_3, шлюб з яким був розірваний 30.03.2012р. Відповідач участі у витратах по утриманню квартири не приймає, оплату не проводить. Позивач зазначає, що 07.11.2016р. вона поштою направила відповідачу договір найму житла від 01.11.2016р., а саме кімнати у спірній квартирі. Отримавши договір, відповідач його умови не узгодив та не підписав. На думку позивача, в силу ст. 642 ЦК України, ОСОБА_3 прийняв пропозицію укласти договір найму, так як вчинив дію яка вказує на прийняття умов договору, зокрема продовжив користуватися кімнатою, що здається в найм, а договір найму набув чинність з моменту його отримання відповідачем з 11.11.2016р. Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином умови договору, позивач просить задовольнити її вимоги. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 предявлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні посилаючись на безпідставність предявлених позовних вимог, просять відмовити в їх задоволенні, зазначаючи, що ОСОБА_3 не погоджував та не підписував умови договору найму, проте він не заперечує проводити оплату за отримані комунальні послуги, але позивач не надає квитанції про нарахування таких витрат.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.09.2006р. ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1. Зазначений договір був зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.10.2006р.

Згідно копією довідки Ф-1 від 21.02.2017р. на вказаній житловій площі на даний час проживає ОСОБА_2, як власник житла, її дочки: ОСОБА_5, ОСОБА_6, та її колишній чоловік ОСОБА_3 з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2000р. по 30.03.2012р.. Слід зазначити, що вселення ОСОБА_3 до спірної жилої площі відбулось за згодою його колишньої дружини ОСОБА_7, що не оспорювалось в судовому засіданні.

В звязку з розірванням шлюбу та припиненням ведення спільного господарства між сторонами по справі постійно виникають сварки з приводу користування житловим приміщенням.

Позивачкою представлений суду складений в односторонньому порядку у простій письмовій формі договір найму (оренди) житла від 01.11.2016р., який підписаний лише ОСОБА_2, з якого убачається, що остання строком на шість місяців передала в найм ОСОБА_3 кімнату жилою площею 12,3 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, з встановленням орендної плати на рівні 2000,00 грн. на місяць. Вказаний договір був отриманий відповідачем 11.11.2016р., що не заперечується ОСОБА_8

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 32 ЦК України «Право користування чужим майном», ЖК України, зокрема статтями 156, 157.

Так, відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сімї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Члена сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною 1 статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи, вказані правові норми, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що ОСОБА_2, як члени власника майна, незалежно від припинення сімейних відносин, правомірно набув право користування спірним житловим приміщенням, так як при вселені був дотриманий порядок його вселення за згодою власника. При цьому при його вселенні та подальшому проживанні іншого порядку (договору найму, тощо) не було досягнуто між ним та власникам житла.

Отже, визначальним при розгляді даної справи є доведеність факту виникнення у відповідача права користування спірним житлом (сервітутне право), як у членасімї власника квартири, право на яке може бути припинено у відповідність до вимог закону, зокрема з підстав передбачених ч.2 ст.405 ЦК. За вказаних обставин, суд не приймає до уваги та відхиляє наданий з боку позивачки договір найму від 01.11.2016р., як доказ виниклих між нею та відповідачем договірних відносин з приводу користування спірним житлом.

Крім того, слід зазначити, що згідно ч.ч.1,3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору.

Пункт 3 ст.3, ст. 627 ЦК України проголошується свобода договору, та можливість сторони бути вільною в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла передає або зобовязується передати другій стороні житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч.1 ст.810 ЦК України).

Отже, за відсутності згоди ОСОБА_3 на укладання договору найму житла, право користування на яке у нього виникло з підстав передбачених законом до внесення пропозиції про його укладання, представлений договір найму від 01.11.2016р. слід вважати неукладеним, а як наслідок таким, що не породжує прав та обовязків ні для ОСОБА_9 ні для ОСОБА_2

Не узгоджуються, та суперечать зазначеним вище нормам, посилання позивачки на ст.642 ЦК України, якою регулюється питання щодо прийняття пропозиції укласти договір.

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що предявлені позовні вимоги є безпідставні,не доведені, в звязку з чим в їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11,57,63,88, 209, 212 -215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору найму, виселення, стягнення боргу та пені відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Суддя