У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Москалик Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дубровицької міської ради Рівненської області, ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування рішення міської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дубровицької міської ради Рівненської області, ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування рішення міської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

Вказує, що суд першої інстанції при вирішенні справи порушив норми матеріального права, оскільки чинний Земельний кодекс України передбачає право громадян набути у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а не для будівництва і обслуговування квартири.

У даному випадку суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_5 не є власником житлового будинку.

Судом першої інстанції зроблено неправильні висновки щодо можливості передачі Дубровицькою міською радою відповідачу ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, як власнику квартири, оскільки законодавство не передбачає передачу земельних ділянок чи їх частин власникам квартир.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, який суперечить обставинам справи, що рішенням Дубровицької міської ради від 18.08.2015 року № 1018 ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку по вул. Миру, 25/2, площею 0,0735 га категорії "землі житлової та громадської забудови", оскільки 28.05.2007 року ОСОБА_6 померла, відтак її правоздатність була припинена і набути у власність земельну ділянку вона не могла.

______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 560/1049/16 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/1278/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_8

Також місцевий суд не надав належної правової оцінки рішенню Дубровицької міської ради від 30.12.2003 року № 209, у відповідності до якого Дубровицькою міською радою було передано земельну ділянку площею 0,0735 га під будинком по вул. Миру, 25 в м. Дубровиця у приватну власність ОСОБА_9 та ОСОБА_6.

Суд першої інстанції не врахував, що нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі земельної ділянки або її частини у власність чи користування окремих власників квартири в одному будинку.

Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У поданих ОСОБА_5 запереченнях на апеляційну скаргу покликається на законність рішення суду та просить про залишення його без змін.

Виконавчий комітет Дубровицької міської ради, у поданих запереченнях на апеляційну скаргу вказує на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності громадянину ОСОБА_5, тому у нього є законні підстави передбачені ст. 120, 121 Земельного кодексу України для набуття права власності на частину земельної ділянки для обслуговування належного йому на праві власності житла.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки тому факту, що рішенням Дубровицької міської ради від 30.12.2003 року № 209 ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд.

Однак, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлена не була, державний акт на землю громадяни не отримали.

Крім того, рішення в даній частині не чинне із підстав того, що громадянка ОСОБА_6 померла, відтак її правоздатність припинена і набути земельну ділянку у власність сумісно з апелянтом вона не може.

Станом на час розгляду справи заяв від ОСОБА_10 та її доньки щодо передачі у власність частини земельної ділянки до міської ради не надходило і не зареєстровано, тому не зрозуміло чим саме, прийнятим рішенням було порушено їх права.

Цільове призначення земельної ділянки є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а не багатоквартирного будинку.

Оскаржуване рішення Дубровицької міськї ради, жодним чином не порушило майнових прав позивача, адже кожен із співвласників будинку, у разі його поділу на окремі домоволодіння, з присвоєнням їх окремих поштових адрес, має право звернутися до відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки, з заявою про передачу у власність частини земельної ділянки, яка перебуває в його фактичному користуванні, в межах норм безоплатної приватизації.

Просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив із того, що Дубровицькою міською радою правомірно ухвалено рішення № 1018 від 18.08.2015 року про передачу земельної ділянки по вул. Миру, 25/2 в м. Дубровиця Рівненської області у власність ОСОБА_5, оскільки вказаний будинок не є багатоквартирним житловим будинком, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира, за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.12.2003 року № 524627 (а.с. 10).

Згідно договору дарування квартири від 14 грудня 2004 року ОСОБА_6 подарувала своїй онуці ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетотом Дубровицької міської ради від 08 липня 2002 року (а.с.66).

За договором дарування квартири від 14 березня 2014 року ОСОБА_11 подарувала своєму батьку ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 67).

Право власності ОСОБА_5 на квартиру підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18993823 від 14.03.2014 року (а.с.68).

Рішенням Дубровицької міської ради від 30 грудня 2003 року №209 ОСОБА_9 та ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0735 га для обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (а.с.53-57), однак, документи, які б посвідчували право власності на земельну ділянку не були виготовлені жодною із сторін.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 18 серпня 2015 року №1018 ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку по вул. Миру, 25/2, площею 0,0073, категорії "землі житлової та громадської забудови" з відповідним додатком "Про передачу у власність земельних ділянок громадянам, що перебувають у їх користуванні на території м. Дубровиця" (а.с.13-14).

Згідно копії свідоцтва про право власності серії СТА № 850714 від 02.09.2015 року, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки по вулиці Миру, 25/2, в м. Дубровиця Рівненської області, цільове призначення якої є: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,0227 га (а.с.17).

Спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок по вулиці Миру, 25, Дубровицького району Рівненської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного Кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст.120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України, виникнення права на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення, багатоквартирний будинок, - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири.

Як вбачається із технічної документації, виготовленої Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації Рівненського обласного відділу комунального господарства МЖКГ-УРСР будинок за адресою м. Дубровиця, вул. Леніна, № 25 значиться як "житловий" (а.с.126-136).

В оскаржуваному рішенні № 1018 від 18.08.2015 року, виданому органом місцевого самоврядування, та технічній документації, яка була розроблена на підставі даного рішення, було вказано, що цільове призначення земельної ділянки по вул. Миру, 25/2 в м.Дубровиця Рівненської області є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а не багатоквартирного житлового будинку.

Виконавчим комітетом Дубровицької міської ради від 26 червня 2015 року № 258 було погоджено спірну межу земельної ділянки, зазначену у документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5, яка перебуває у його фактичному користуванні для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_5.

Таким чином, місцевим судом правильно встановлено, що рішення Дубровицької міської ради №1018 від 18.08.2015 року про передачу земельної ділянки по вулиці Миру, 25/2 в м. Дубровиця Рівненської області у власність ОСОБА_5 є правомірним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею чинності.

ОСОБА_12 ОСОБА_8

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_13