Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1568/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Пасічник Д. І.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

10.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Савченко Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року, за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 31273,18 грн. за кредитним договором № б/н від 17.11.2010 року, яка складається із: 1700 грн. - заборгованість за кредитом; 24507,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом: 3100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1465,39 грн. штраф (процентна складова), стягнення судових витрат в розмірі 1600 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 17.11.2010 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито ОСОБА_2 картковий рахунок, випущено та надано платіжну картку, а також здійснювалось її обслуговування. ОСОБА_2 зобов'язався у передбачені Умовами та правилами надання банківських послугстроки здійснювати погашення заборгованості, проте неналежно виконував умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість на вказану суму, яку позивач просив стягнути та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.11.2010 року в сумі 27407,79 грн., а також судовий збір у розмірі 1402,24 грн.

В апеляційній скарзі відповідачем ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначено, що суд неповно з'ясував фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Судом не було взято до уваги того, що ним погашено кредит, крім того не було застосовано наслідки спливу позовної давності. Вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки в позовній заяві не вказано коли він отримав кошти, яким чином та у якій сумі, суду не надано жодного доказу на підтвердження цього, не вказано, за який період виникла заборгованість, не надано жодного доказу наявності заборгованості окрім розрахунку заборгованості, який на його думку є неналежним та недопустимим доказом. Рішення суду не містить ні досліджуваних доказів, ні мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовується вимоги та заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в своєму рішенні нормативно-правові акти.

Заслухавши пояснення відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.11.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на отримання кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку, що підтверджується підписом в заяві-анкеті та довідці про умови кредитування з використанням кредитної карти "Кредитка універсальна", що разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає кредитний договір (а.с.6-7, 95-96).

Згідно з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» встановлено розмір кредитної лінії до 15000 грн., процентну ставку на залишок заборгованості 1,7% в місяць, зі сплатою комісії за обслуговування та списання кредитних коштів, із визначеними щомісячними платежами до 25 числа.

Відповідно до пункту 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же самий строк (а.с.19). Картка відкрита на невизначений термін за винятком настання умов викладених в п.п.1.1.7.6. та 1.1.7.7. (а.с.18 на звороті).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе фінансових зобов'язань по кредитному договору станом на 30.04.2017 року відповідач має заборгованість - 31273,18 грн., яка складається з наступного: 1700 грн. - заборгованість за кредитом; 24507,79 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - пеня та комісія 3100 грн.; - також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1465,39 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с.26 на звороті).

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гри. + 5% від суми позову (а.с.27).

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором (а.с.26).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Доводи відповідача щодо недоведеності зняття ним коштів з кредитної картки є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі випискою по рахунку за основною картою (а.с.77-84).

ОСОБА_2 за кредитним договором №б/н від 17.11.2010 року було отримано кредитну картку НОМЕР_2, терміном дії: 04/15 (по квітень 2015 року включно), що підтверджується наданою ПАТ КБ «ПриватБанк» довідкою (а.с.75).

Відповідно до Витягу з програмного комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо встановлення кредитного ліміту ОСОБА_2 15.07.2011 року було встановлено кредитний ліміт в сумі 2000 грн., в подальшому ліміт неодноразово змінювався і на 08.11.2012 року становив 1700 грн. (а.с.76).

Згідно виписки з особового рахунку за період з 01.01.1999 по 23.09.2017 року ОСОБА_2 15.07.2011 року було встановлено кредитний ліміт на картку в сумі 2000 грн., відповідачем отримувались кошти готівкою через банкомат за допомогою кредитної карти НОМЕР_3, останнє погашення кредиту ОСОБА_2 здійснене 14.09.2014 року (а.с.4-5, 77-84).

ОСОБА_2 не виконував належним чином умови договору по погашенню кредиту та сплату відсотків і станом на 31.08.2017 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 43166,64 грн. (а.с.84).

Суд зазначав, що доводи відповідача про незаконне збільшення кредитного ліміту ПАТ КБ «ПриватБанк», а також безпідставне нарахування надмірних відсотків, є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, спростовуються наведеними вище доказами. Проте, суд погодився з доводами представника відповідача щодо одночасного стягнення і пеню, і штрафів за одні і ті ж порушення.

Згідно ч.2, ч.3 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу статті 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, свідчить про недотримання положень, закріплених у Конституції України, а тому правомірно вважав, що стягненню з відповідача підлягає лише пеня.

Судом першої інстанції було враховано заяву відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені та штрафу), що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, згідно якої суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

На підставі вказаних норм закону суд дійшов правильного висновку про застосування наслідків спливу позовної давності до частини вимог про стягнення неустойки, необхідності стягнення пені за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду, що відповідно складає 1200 грн., та стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 27407,79 грн., яка включає заборгованість за кредитом в сумі 1700 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 24507,79 грн.; пеню в межах річного строку в сумі 1200 грн., а інші позовні вимоги залишив без задоволення.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом було порушено норми процесуального і матеріального права. Наведений ним розрахунок щодо відсутності заборгованості не підтверджений належними доказами про внесення боржником коштів на погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, пені за прострочення виконання кредитних зобов'язань

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні, правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює

Рішення суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні. На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: