Справа № 545/1149/17
Провадження № 2/545/930/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" червня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Потетій А.Г.,

при секретарі Задорожна Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно експлуатаційного відділу м. Полтави, треті особи Степненська сільська рада Полтавськго району, Головне Управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, -
В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, посилаючись на те, що 14.04.2016 року ОСОБА_1 наказом № 2879-СГ надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Степненської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

З метою виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач уклав договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про надання послуг з виготовлення проекту землеустрою. Після виготовлення проект землеустрою був погоджений головою Степненської сільської ради та сусіднім землекористувачем ОСОБА_3 .

Одним із суміжних землекористувачів є квартирно-експлуатаційний відділ м.Полтави. У зв`язку із цим позивач звернувся до квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави - користувача суміжної ділянки для підписання відповідного акту, керуючись статтею 106 Земельного кодексу України.

В грудні 2016 року ОСОБА_1 отримав письмову відмову від Відповідача, в якій він зазначив, що «вважає Розпорядження №493 від 29.07.2003 року Голови Полтавської Районної Державної Адміністрації «Про зміну категорії земельної ділянки та передачу її до земель запасу» прийнятим із порушенням чинного законодавства.» Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання Відповідач підписувати теж відмовився.

Статтею 91 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. В супереч цьому без будь-яких на це законних підстав Відповідач відмовив у підписанні акту погодження меж земельної ділянки.

Відповідно до статті 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори, у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства.

Проте органами Місцевого самоврядування до сьогоднішнього дня так і не вирішено по суті спір стосовно меж земельної ділянки. До відповідних органів, які вирішують питання приватизації були направлені заяви із проханням вирішити по суті спір стосовно меж суміжних ділянок. Проте по суті ОСОБА_4 не розглядався як того вимагає Глава 25 Земельного кодексу України.

Єдиним способом реагування були відповіді із роз`ясненнями, що такі спори вирішуються між собою на правах добросусідства, а у разі недосягнення згоди між собою, для їх вирішення звернутися до суду.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Тобто дії Відповідача щодо безпідставної відмови від підпису акту погодження меж земельної ділянки є такими, що порушують права позивача на приватизацію та частину 2 статті 152 Земельного кодексу України.

Прохав визнати неправомірною відмову Квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави у підписанні акту погодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 для передачі йому у власність земельної ділянки площею 2,00 га розташованої за межами населених пунктів на території Степненської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

А також визнати за ОСОБА_1 право на погодження та затвердження Головним Управлінням Держгеокадастру у Полтавській області землевпорядної документації без погодження меж із суміжним землекористувачем квартирно експлуатаційним відділом м . Полтави з метою передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Степненської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населеного пункту.

В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_5 не з`явилися, проте представник позивача надала до суду заяву в якій позов підтримала, та прохала його задовольнити, з урахуванням наданих уточнених позовних вимог, а саме щодо стягнення також коштів потрачених позивачем на послуги захисника в сумі 3000грн.

Представник відповідача Клекта І.Т. позов не визнав, заперечував проти його задоволення, надав письмову заяву в якій підтримав надані письмові заперечення.

В своїх письмових запереченнях посилався на те, що 29 липня 2003 року Полтавська районна державні адміністрація своїм розпорядженням № 493 «Про зміну категорії земельної ділянки та перечу її до земель запасу» прийнята рішення про вилучення 8,6 га землі яка віднесена до земель Міністерства оборони України без погодження з міністерством.

Відповідно до наказу Головного Держгеокадастру у Полтавській області від 8 квітня 2016 року № 2601-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» відповідності зі ст.ст. 15-1, 118,121, 122 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо розмежування земель державної та комунальної власності», Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, затвердженого наказом Державної служби геодезії, картографії та кадастру України від 03.03.2015 р. № 9 надано дозвіл громадянину ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Степненської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Міністерство оборони України є постійним землекористувачем земельної ділянки розташованої в с. Степне, Полтавського району, Полтавської області площею 214,4 га на підставі державного акту на право постійного землекористування серії ЯЯ № 227004 від 25.03.09 р. виданої для розташування та обслуговування військової части НОМЕР_1 військового містечка № НОМЕР_2 розташованій на території Степнянської сільської ради Полтавського району Полтавської області однак земельна ділянка площею 8,6 га не увійшла до державного акту на постійне землекористування серії ЯЯ № 227004 від 25.03.09 р. так як 29.07.2003 року була передана до земель запасу Полтавської районної державної адміністрації.

До 2003 року зазначена земельна ділянка належала до земель Міністерства оборони України та знаходилась на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава та у користуванні військової частини НОМЕР_1 .

29 липня 2003 року розпорядженням голови районної державної адміністрації № 493 «Про зміну категорії земельної ділянки та передачу її до земель запасу» земельну ділянку 8,6 га яка знадилась на балансі КЕВ м. Полтава та у користуванні військової частини НОМЕР_1 була переведена до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки яка передається із землекористування військової частини НОМЕР_1 до земель запасу Степненської сільської ради Полтавського району площею 8,6 га погоджено з тимчасово виконуючим обов`язки начальника Квартирно-експлуатаційним відділом м. Полтава Дубовим Д.О. та командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово- навчальних закладів , підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Згідно вимог ст. 9, 14 Закону України « Про збройні сили України» - земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належать їм на праві оперативного управління.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно, в тому числі і земельні ділянки, закріпляються за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, воно набуває статусу військового майна, яке повинно використовуватись лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Відповідно до пункту 4 «Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1282 від 29.08.2002 р. передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо цільових майнових комплексів та за рішенням Міністерства оборони щодо іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Згідно пункту 45 «Тимчасового положення про порядок отримання в користування земель для потреб Збройних Сил України та основні правила користування ними», передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністерства оборони України.

Таким чином ТВО начальника КЕВ м. Полтава Дубовий Д.О. та командир військової частини НОМЕР_1 при погодженні меж вийшли за межі своїх повноважень за що понесли покарання в дисциплінарному порядку, а розпорядження голови районної державної адміністрації являється як таким що не відповідає вимогам чинного законодавства та не може бути покладено в обґрунтування вимог позовної заяви.

Також в судовому засіданні представник відповідача вказав на те , що розпорядження №493 від 29.07.2003 року голови Полтавської районної державної адміністрації «Про зміну категорії земельної ділянки та передачу її до земель запасу» відповідач вважає незаконним однак дане розпорядження на даний час не скасоване та не визнане незаконним у судовому порядку чи в інший спосіб.

Від представника третьої особи Степненської сільської ради Полтавського району на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримали та прохали задовольнити.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до суду не з`явився з невідомих причин, та не повідомив про причини не появи при цьому викликався належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.04.2016 року ОСОБА_1 наказом № 2879-СГ надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Степненської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

З метою виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач уклав договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про надання послуг з виготовлення проекту землеустрою. Після виготовлення проект землеустрою був погоджений головою Степненської сільської ради та сусіднім землекористуваче ОСОБА_3 .

Одним із суміжних землекористувачів є квартирно-експлуатаційний відділ м.Полтави. У зв`язку із цим позивач звернувся до квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави - користувача суміжної ділянки для підписання відповідного акту, керуючись статтею 106 Земельного кодексу України.

В грудні 2016 року ОСОБА_1 отримав письмову відмову від Відповідача, в якій він зазначив, що «вважає розпорядження №493 від 29.07.2003 року голови Полтавської районної державної адміністрації «Про зміну категорії земельної ділянки та передачу її до земель запасу» прийнятим із порушенням чинного законодавства.» Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання відповідач підписувати теж відмовився.

Однак суд враховує той факт, що зазначене розпорядження №493 від 29.07.2003 року на час розгляду справи в суді не визнано незаконним та не скасовано у відповідний спосіб а тому є чинне

Статтею 91 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. В супереч цьому без будь-яких на це законних підстав Відповідач відмовив у підписанні акту погодження меж земельної ділянки.

Відповідно до статті 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори, у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства.

Проте органами Місцевого самоврядування до сьогоднішнього дня так і не вирішено по суті спір стосовно меж земельної ділянки. До відповідних органів, які вирішують питання приватизації були направлені заяви із проханням вирішити по суті спір стосовно меж суміжних ділянок. Проте по суті ОСОБА_4 не розглядався як того вимагає Глава 25 Земельного кодексу України.

Єдиним способом реагування були відповіді із роз`ясненнями, що такі спори вирішуються між собою на правах добросусідства, а у разі недосягнення згоди між собою, для їх вирішення звернутися до суду.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Тобто дії Відповідача щодо безпідставної відмови від підпису акту погодження меж земельної ділянки є такими, що порушують права позивача на приватизацію та частину 2 статті 152 Земельного кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Змістом ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Положенням ч. 2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до п.13 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрат. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги, а саме по 640 грн. за кожну.

Керуючись ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати неправомірною відмову Квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави у підписанні акту погодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 для передачі йому у власність земельної ділянки площею 2,00 га розташованої за межами населених пунктів на території Степненської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
Визнати за ОСОБА_1 право на погодження та затвердження Головним Управлінням Держгеокадастру у Полтавській області землевпорядної документації без погодження меж із суміжним землекористувачем квартирно експлуатаційним відділом м . Полтави з метою передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Степненської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населеного пункту.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави на користь ОСОБА_7 витрати пов`язані з оплатою правової допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) грн..

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави на користь держави судовий збір в розмірі 1280 грн.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський райсуд в десятиденний строк з дня його проголошення, а у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення віддруковане суддею власноручно та є оригіналом.

Головуючий: А.Г.Потетій