АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2594/17 Головуючий 1-ї інстанції - Короткий І.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Соколов» до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2015 року Кредитна спілка «Соколов»(далі за текстом - КС «Соколов», позивач) звернулася до Московського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04.05.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 1000 грн. строком до 04.05.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 24355 грн., яку позивач просив стягнути разом з судовими витратами на свою користь з відповідача.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2015 року позов КС «Соколов» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Соколов» заборгованість за кредитним договором в сумі 24 355,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 22.02.2017 року заяву ОСОБА_3nbsp; про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову КС «Соколов» в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам. Вказує, що позивачем не надано розрахунку заборгованості, а сам договір є нікчемним, адже при його укладанні позивачем було грубо порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник позивача подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги КС «Соколов», суд першої інстанції вважав доведеною наявність заборгованості ОСОБА_3за кредитним договором 04.05.2010 року.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судовим розглядом встановлено, що 04.05.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №128, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 1000 грн. строком до 04.05.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно п. 5 договору: а) 1,5 % в день за період, за який проценти не були сплачені достроково; б) 20% в місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед).

Факт надання КС «Соколов» відповідних коштів відповідачу підтверджується видатковим касовим ордером від 04.05.2010 року, а також заявоюОСОБА_5

Відповідач сплатила проценти згідно пп. «б» п. 5 кредитного договору 04.05.2010 року у сумі 200,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №677.

В подальшому ОСОБА_3nbsp; взяті за кредитним договором зобов'язання зі сплати процентів та повернення кредиту не виконувала, внаслідок чого в неї утворилась заборгованість у розмірі 24355,00 грн., що підтверджується наведеним в позовній заяві розрахунком.

Так, як зазначалось вище, відповідачем в день отримання кредиту відповідно до пп. «б» п. 5 кредитного договору було сплачено проценти за користування кредитом у сумі 200,00 грн., тобто по 03.06.2010 року.

Таким чином заборгованість зі сплати процентів відповідно до пп. «а» п. 5 кредитного договору складає 23355,00 грн. (1000 х 1,5% х 1557 = 23355,00 грн.)

Доказів, які б підтверджували повернення ОСОБА_3кредиту та сплати процентів після 03.06.2010 року відповідачем не надано та відповідно не спростовано твердження позивача про наявність заборгованості.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог договору та вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, тоді воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Щодо твердження апелянта про порушення КС «Соколов» при укладанні кредитного договору від 04.05.2015 року норм матеріального права, а саме положень Закону України «Про захист прав споживачів», то вони відхиляються колегією суддів, адже відповідно до п. п. 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

В той же час, згідно п. 3 кредитного договору від 04.05.2010 року, укладеного між сторонами по справі, кредит надається на комерційні та інші цілі та його правові наслідки не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» та інші нормативно-правові акти про захист прав споживачів.

З огляду на викладене, спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Колегія суддів відзначає, що кредитний договір №128 від 04.05.2010 року судом недійсним не визнавався, ОСОБА_3з відповідним зустрічним або окремим позовом до суду не зверталась. При цьому, відсутнє фактичне та правове обґрунтування доводів апелянта про нікчемність вказаного кредитного договору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність фактичних підстав задоволення апеляційної скарги, доводи якої правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку з чим її необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський