Ухвала

іменем україни

25 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Приватного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, переведення прав та обов'язків покупця, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22 березня 2003 року, розташованого по АДРЕСА_1 в частині особи покупця ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», перевести за вказаним договором купівлі-продажу права та обов'язки покупця з ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» на неї - ОСОБА_4, витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на її користь нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1, шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1, зобов'язати реєстраційну службу скасувати запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 та внести запис про реєстрацію за нею права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 22 березня 2003 року було укладено договір купівлі-продажу, за яким ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» придбало житловий будинок № АДРЕСА_1.

Указаним договором були порушені її права як постійного квартиронаймача, оскільки вона та її син з 28 травня 1997 року зареєстровані та постійно проживають за вказаною адресою.

У подальшому на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 червня 2011 року власником житлового будинку № АДРЕСА_1 став ОСОБА_5

Позивач стверджувала, що спірне нерухоме майно було надано їй у постійне користування ЗАТ «Полярна зірка» як працівнику цього підприємства, в теперішній час підприємство ліквідовано.

Упродовж всього терміну проживання з моменту прописки за названою адресою її ніхто не повідомляв ні про наміри зміни власника, ні про зміну власника, тому до теперішнього часу достеменно не відомо, на яких правових підставах та за якими обставинами ця нерухомість спочатку стала власністю ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», а потім ОСОБА_5, а вона, як основний наймач житла, мала першочергове право на придбання або викуп цього житла. Іншого житла вона не має.

Крім того, позивач зазначала, що під час укладення вказаного договору купівлі-продажу ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» вийшло за межі наданих законом обсягів цивільної правоздатності щодо права на його укладення, оскільки такі права належать саме їй (ОСОБА_4В.) на підставі вимог ч. 2 ст. 777, ч. 2 ст. 822 ЦК України, тому договір купівлі-продажу в частині особи покупця є недійсним.

Також позивач звертала увагу на те, що одноособовим засновником ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та одноособовим учасником підприємства на момент вчинення договору від 22 березня 2003 року був ОСОБА_5, який і приймав рішення щодо придбання названого майна, та в подальшому ОСОБА_5 незаконно за рішенням суду став власником цього майна у звязку з виходом зі складу засновників ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1».

ОСОБА_5 фактично набув право власності на спірний будинок на безоплатній основі у зв'язку з виходом зі складу засновників ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1». Тому, як зазначала позивач, у неї є законне право витребувати у ОСОБА_5 вказане майно на підставі положень ч. 3 ст. 388 ЦК України.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 набув права власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 червня 2011 року, яке станом на теперішній час є чинним та не скасовано.

Право власності було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 23 вересня 2011 року. 03 жовтня 2011 року був отриманий Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_1, а 04 жовтня 2011 року був отриманий технічний паспорт на нерухоме майно - садибний індивідуальний житловий будинок.

ОСОБА_4 зверталася з апеляційною скаргою про скасування вищевказаного рішення суду, але ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2015 року було прийнято відмову представника ОСОБА_4 від апеляційної скарги на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 червня 2011 року.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі наведенного,суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно вважав, що підстав для висновку про противоправне отримання ОСОБА_5 права власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою:АДРЕСА_1, на даний час немає.

Крім того, зазначені правовідносини регулюються главою 3 ЦК Української РСР, який діяв на час укладання правочину,

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Частиною 1 ст. 45 ЦК Української РСР встановлено, що недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише у разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

У матеріалах справи відсутні докази з приводу того, що договір купівлі-продажу від 22 березня 2003 року укладений з будь-якими порушеннями законодавства.

Крім того, позивач не надала суду відповідних та допустимих доказів на підтвердження свого позову в частині того, що спірне житло їй було надано у постійне користування ЗАТ «Полярна зірка» як працівнику цього підприємства.

При цьому суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова