Справа №265/1306/17
Провадження №2/265/692/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретарів судового засідання Тулянкіної М.М., Гусєвої К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, діючої в інтересах малолітнього ОСОБА_4, про стягнення боргу у розмірі 67575 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 27 квітня 2016 року ОСОБА_5 взяла в неї у борг 2500 доларів США до 15 червня 2016 року, що підтверджується відповідною розпискою. Однак, у зазначений строк гроші не повернула. На її неодноразові прохання повернути гроші, ОСОБА_5 відповідала відмовою у звязку з тяжким матеріальним становищем, виплаканим її хворобою. Від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їй стало відомо, що їх донька ОСОБА_5 померла. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є її батьки та неповнолітній син ОСОБА_4. Вона неодноразово зверталася до спадкоємців померлої ОСОБА_5 з вимогою повернути гроші, однак останні відповідали відмовою. Оскільки станом на 21 лютого 2017 року 2500 доларів США дорівнює 67575 гривень, просила стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказану грошову суму.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_6, діючий на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги та пояснення позивачки підтримав у повному обсязі, просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 67575 гривень.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що ОСОБА_5 її донька, яка померла 28 травня 2016 року. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 її син. Після смерті доньки вона є опікуном неповнолітнього онука ОСОБА_4. Проживає зараз ОСОБА_4 з нею та її чоловіком за адресою: місто Маріуполь провулок Ландшафтний будинок 20. Зазначений будинок належить на праві власності її чоловіку. Померла дочка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказаний будинок належить на праві власності їх сину, брату померлої. Зазначила, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори вони не зверталися, оскільки спадщина відсутня, майна у померлої не було. Їм відомо про договір позики після смерті доньки, але сплачувати борг не бажають, оскільки немає грошів. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та підтримав пояснення дружини ОСОБА_2 у повному обсязі. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тобто, як вбачається зі змісту ст. 1046 ЦК України предметом договору позики є передача позикодавцем позичальнику у власність грошових коштів або інших речей, а обов'язком позичальника - повернення позикодавцеві отриманого за таким договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка на підтвердження факту укладення між нею та ОСОБА_5 договору позики надала суду оригінал розписки, з якого вбачається, що ОСОБА_5 15 квітня 2016 року взяла у борг у ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1500 доларів США, а 27 квітня 2016 року ще 1000 доларів США, та зобовязалася повернути зазначені суми до 15 червня 2016 року (а.с. 58).

Відповідно до частин 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Отже, наявність у позивачки боргового документа підтверджує невиконання боржником ОСОБА_5 свого обов'язку щодо повернення грошових коштів.

28 травня 2016 року ОСОБА_5 померла, про що 31 травня 2016 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області зроблений актовий запис № 919 (а.с. 37).

Згідно розписки строк виконання зобовязання з повернення боргу настав 15 червня 2016 року. Отже, боржник померла до настання строку виконання зобовязання і відповідно до ст. 1220 ЦК України 28 травня 2016 року після її смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу (стаття 1219 ЦК).

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Оскільки зобовязання з повернення боргу нерозривно з особою боржника не пов'язано, зі смертю боржника ОСОБА_5 зобов'язання з повернення позики включається до складу спадщини і до цих правовідносин підлягають застосуванню норми статей 1281 - 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

У статті 1281 ЦК України визначено порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

У частині 3 цієї статті визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Позивачка зазначила, що про смерть ОСОБА_5 їй стало відомо пізніше від батьків померлої. Строк вимоги настав 15 червня 2016 року. Отже, оскільки позивачка предявила вимоги до спадкоємців до 15 червня 2017 року, строки предявлення вимог до спадкоємців, передбачені ст.. 1281 ЦК України, нею не порушені.

Разом з тим, за даними Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори від 09 червня 2017 року, після смерті 28 травня 2016 року ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 469/2016 року за претензією кредитора ОСОБА_7 про включення боргових вимог до спадкової маси. Спадкоємці померлої ОСОБА_5 до нотаріальної контори не зверталися. Правовстановлюючих документів на нерухоме майно або рухоме майно у спадковій справі немає (а.с. 42).

Відповідно до ст.. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_5 з нею постійно проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: місто Маріуполь тупик Ризький будинок 13, що підтверджується записом акта про народження № 826 від 10 вересня 2001 року (а.с. 88), записом акта про розірвання шлюбу № 462 від 22 грудня 2003 року, листом служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 01 серпня 2017 року (а.с. 78) та актом КСН «Дружба» від 27 липня 2017 року (а.с. 94).

З огляду на викладене, спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є її неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 липня 2017 року, за ОСОБА_5 обєктів нерухомого майна не зареєстровано (а.с. 67).

Як вбачається з положень ст.. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Наявності будь-якого рухомого майна у померлої судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність спадкового майна після смерті ОСОБА_5 та, відповідно, відсутність спадкоємців, які би одержали у спадщину таке майно, вимоги кредитора ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 67575 гривень, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.88, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про стягнення боргу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мельник І.Г.