Провадження № 2/761/936/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» як правонаступника Акціонерного товариства «Ерсте Банк», третя особа: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віра Федорівна про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,-

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (надалі Відповідач), в якому просила суд визнати недійсним Кредитний договір №014/2628/2/09487 від 25.01.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ Фідобанк», відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит у розмірі 798 000,00 доларів США.

В ході розгляду справи Позивач подала заяву від 14.12.2016 року про збільшення позовних вимог, відповідно до якої додатково просила визнати недійсним Договір іпотеки від 26.01.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ Фідобанк» №014/2628/2/09487/3, та зобов'язати приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віру Федорівну внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині скасування обтяження на предмет іпотеки (а.с. 91-93).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.01.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ Фідобанк» було укладено кредитний договір № 014/2628/2/09487, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит у розмірі 798000,00 доларів США зі строком повернення до 24.01.2018 року. Крім того, з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, 26.01.2008 року між сторонами по справі було укладено Договір іпотеки №014/2628/2/09487/3. Позивач зазначив, що Банком не було проведено переддоговірної роботи, зокрема їй взагалі не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, що призвело до того, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання. Таким чином, Банк замовчав важливу інформацію про умови кредитування, ввівши Позивача в оману. Також Банк видав Позивачу кредит в іноземній валюті (доларах США) з виплатою процентів також в іноземній валюті (доларах США), в той час коли грошовою одиницею на всій території України є гривня, при цьому не попередивши про валютні ризики під час виконання кредитного договору. Отже, зважаючи на дискримінаційний характер договору, крім того його умови суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача ОСОБА_4, остання просить визнати недійсними Кредитний договір укладений 25.01.2008 року між нею та банком за № 014/2628/2/09487 та Договір іпотеки від 26.01.2008 року за №014/2628/2/09487/3, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позові, додатково зазначив, що спірний Кредитний договір укладено з порушенням вимог діючого законодавства України, а подальше його застосування завдає Позичальнику значних матеріальних збитків. Так на день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив 1 долар США - 5,05 грн., та на сьогоднішній день становить 1 долар США - 25,16 грн. Отже існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Крім цього, Кредитний договір укладений між сторонами на 10 років зі сплатою 12,5 відсотків річних, таким чином ОСОБА_1 має сплатити Банку крім тіла кредиту (798 000 доларів США) ще відсотки на суму 997 500 доларів США, які значно перевищують суму коштів отриману в кредит, тому умови договору є надзвичайно несправедливими. Окрім цього Позивачка ще повинна заплатити комісію за зняття готівки з поточного рахунку в розмірі 0,3% від суми кредиту (2394 доларів США) та комісію за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку в розмірі 0,2% від суми кредиту (1596 доларів США). Зважаючи на зазначене, такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на свої письмові заперечення, в яких зазначив, що на виконання вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007р. (надалі Правила), Банк ознайомив Позичальника з умовами кредитування, що підтверджується підписами Позичальника у Додатку до кредитного договору «Повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту з додатком, яким визначається графік платежів за Договором», що містить всі дані, які встановлені цими Правилами. Отже, Банком виконано переддоговірний обов'язок щодо інформування Позичальника про умови та вартість кредитних послуг. Щодо того, що подальше застосування кредитного договору завдає Позичальнику значних матеріальних збитків слід зазначити наступне. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Умови та зміст кредитного договору погодженні сторонами, в тому числі щодо повернення кредиту та сплати відсотків (п. 1.3. кредитного договору), а також щодо сплати пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків (п. 9.1. кредитного договору). Щодо валютних зобов'язань Відповідач зазначив, що на момент укладання спірного кредитного договору з ОСОБА_1 право Позивача на здійснення валютних операцій підтверджується чинною на той час Банківською ліцензією №224 від 29.05.2007р., виданою ВАТ «Ерсе Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», і Дозволом №224-2 від 29 травня 2007р. та Додатком до Дозволу №224-2 від 18.09.2007р., в якому міститься «Перелік операцій, які має право здійснювати Відкрити акціонерне товариство «Ерсте Банк». Зміну курсу іноземної валюти після укладання кредитного договору не можна вважати прямим чи опосередкованим обманом, оскільки під час укладання договору Відповідач не гарантував і не міг гарантувати незмінність такого курсу, а навпаки попередив Позивача про можливі ризики коливання курсу. З чим Позивач погодився, взявши валютні ризики на себе, про що було зазначено в Повідомленні позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту. Крім цього, Відповідач вважає, що Позивачем прощений строк позовної давності з огляду на наступне. Позивачу було відомо про наявність і суть оспорюваного Кредитного договору ще у день його укладання (25.01.2008 року) та остання сплачувала кредит і відсотки в іноземній валюті, курс якої по відношенню до національної валюти постійно змінювався, таким чином на дату звернення із даним позовом до суду сплив трок позовної давності, вставлений ст. 257 ЦК України. Враховуючи вищезазначене, просив відмовити у задоволення позову в повному обсязі.

Представник Третьої особи в судове засідання не з"явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення не надав та не просив розглядати справу у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представників сторони позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір з фізичною особою №014/2628/2/09487, відповідно до умов якого Кредитор на положеннях та умовах цього Договору, надає Позичальнику кредит в сумі 798 000 доларів США 00 центів, зі строком користування кредитними коштами до 24 січня 2018 року (включно), зі сплатою 12,5 відсотків річних. (п. 1.1. цього Договору). Крім цього у п. 11.1. Договору зазначено, що невід'ємною частиною цього Договору є Додаток №1 - Повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту (з додатком, яким визначається Графік платежів за Договором).

Пунктом п.1.2. Договору передбачено, що додатково, при наданні кредиту Позичальник сплачує на користь Кредитора комісію за ведення поточного рахунку в розмірі 20 грн.; комісію за зняття готівки з поточного рахунку в розмірі 0,3% від суми кредиту; комісію розрахунково-касового обслуговування позичкового рахунку в розмірі 0,2% від суми кредиту.

Відповідно до п. 1.3. Договору, Повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється Позичальником щомісячно шляхом сплати кожного місяця рівних платежів відповідно до Графіку платежів наведеного в Додатку №1 до цього Договору.

За умов п.п. 5.1., 5.2. Договору, Позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у Договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та інших платежів на умовах, передбачених цим Договором. Здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу Кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сплату ануїтетних платежів згідно з Графіком платежів, що є Додатком №1 до цього Договору, та остаточне погашення отриманого кредиту та сплату нарахованих відсотків до 24 січня 2018 року на рахунок, вказаний в п. 4.1. цього Договору (для платежів по кредиту) та рахунок НОМЕР_1 в ВАТ «Ерсте Банк» (для платежів по відсотках).

Крім того, у Додатку №1 до Кредитного договору (Повідомлення) Банк зазначав, що у разі надання кредиту в іноземній валюті: валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе Позичальник; витрати, пов'язані з купівлею або продажем валюти здійснюється за рахунок коштів Позичальника за тарифами (курсами валют), що будуть діяти на момент здійснення відповідної операції. Банк визначає валютний курс, за яким буде здійснюватися конвертація валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування ним, відповідно з поточним (готівковим або безготівковим) ринковим курсом. Розмір комісій, який може встановлюватися Банком при конвертації валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування ним, визначається Тарифним комітетом Банку, виходячи з аналізу вартостей аналогічних банківських послуг, які діють на банківському ринку України.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання вимог Банку, що витікають з вказаного кредитного договору між ВАТ «Ерсте банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №014/2628/2/09487/3 від 26.01.2008 року, за умова якого Банком зобов'язувався надати Позивачу кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування в сумі 798 000,00 доларів США, а Позивач зобов'язується повернути цей кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках передбачених Кредитним договором, а також виконати інші умови Кредитного договору та відшкодувати Банку всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов Кредитного договору.

У відповідності до цього Договору Банк має право у випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира в будинку АДРЕСА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

При цьому у відповідності до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Проте, суд критично оцінює позицію позивача щодо незаконності умов кредитного договору, з огляду на наступне.

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що Кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 була ознайомлена як з умовами Кредитного договору №014/2628/2/09487 та Повідомленням позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту, так і з Договором іпотеки №014/2628/2/09487/3 від 26.01.2008 року, що підтверджується її особистим підписом, таким чином, воля Позичальника була спрямована на отримання коштів саме в доларах США.

Отже, проаналізувавши умови Кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження Позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань. Більш того, Позивачка була ознайомлена із орієнтовною сукупною вартістю кредиту та процентної ставки при підписанні вказаного договору.

Таким чином, у суду відсутні підстави для визнання укладених сторонами кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Що стосується посилання позивача на невідповідність договору вимогам закону, в зв'язку з наданням кредиту в іноземній валюті, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як визначено в умовах Кредитного договору, укладеного між сторонами, договір було укладено в іноземній валюті (доларах США), проте діючим законодавством України не передбачений стабільний курс долару США по відношенню до національної валюти України - гривні.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Положенням «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженим Постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12 листопада 2003 року, визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, долару США установлюється щоденно. Для розрахунку гривні до іноземних валют використовується інформація для котирування іноземних валют станом на останню дату.

Таким чином, позивач при укладанні Кредитного договору в іноземній валюті погодився щодо його істотних умов, зокрема, надання кредиту в іноземній валюті - доларах США та повернення коштів, відповідно до офіційного курсу долара по відношенню до національної валюти-гривні.

Таким чином, чинне законодавство України вказує на те, що умови надання грошових коштів встановлюються договором і відповідно позичальник зобов'язаний повернути кредит (грошові кошти в яких видано кредит) та сплатити проценти за їх користування.

Ст.ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Отже, банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті.

Представником позивача у відповідності до вимог ст.ст.10,57,60 ЦПК України не доведено, що на момент укладаення оспорюваного Кредитного договору, ВАТ «Ерсте Банк» не мав банківської ліцензії, чи дозволу на здійснення банківських та інших операцій в іноземній валюті, натомість надані докази стороною Відповідача спростовують твердження Позивача та встановлюють протилежне.

Також, суд вважає, що зростання курсу долара США - валюти кредиту, за загальним правилом, не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення Кредитного договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦІ ІК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність, обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги щодо визнання недійсними укладені Договори не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів», тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Окрім цього, в судовому засіданні представником Відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у відповідності до вимог ст.257 ЦК України, враховую те, що оспорюваний правочин було укладено 25.01.2008 року. Оскільки суд повністю відмовив в задоволення позову по суті, то підстав для відмови в задоволенні позову у зв"язку з закінченнім строків давності не вбачається.

Керуючисьст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-228, 232, 294 ЦПК України; ст. ст. 235, 525, 526, 554, 610, 612, 624, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віра Федорівна про визнання недійсними кредитного договору №014/2628/2/09487 від 25.01.2008 року та договору іпотеки від 26.01.2008 року, що були укладені між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Єрсте банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк».

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії. Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: А.А.Осаулов