АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1348/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 55 Русаков Г. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівБородійчука В. Г., Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ТОВ «Епіцентр К» на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до ТОВ «Епіцентр К» про стягнення заборгованості по індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

представник ОСОБА_7 ОСОБА_6 звернувся до суду із даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_7 заборгованість по індексації заробітної плати в розмірі 4 998,14 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 74 943,00 грн. та моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн., мотивуючи про те, що 07.10.2011 ОСОБА_7 був прийнятий на роботу до ТОВ «Епіцентр К» на посаду водія міжнародних перевезень департаменту транспорту ТОВ «Епіцентр К» і за суміщенням професій експедитором. 12.06.2015 ОСОБА_7 звільнено з роботи згідно п.4 ст.40 ЗКпП України. При звільненні з роботи з ним не був проведений розрахунок індексації заробітної плати, відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», яка є фондом додаткової заробітної плати та не виплачувалася на підприємстві протягом останніх років. За весь цей період сума не виплачених інфляційних втрат складає - 4998,14 грн. Оскільки суми витрат, пов'язаних з індексацією заробітної плати, входить до фонду додаткової заробітної плати працівника, доходи (заробітна плата) якого індексується, відповідальність за порушення здійснення індексації зарплати аналогічна тій, яка передбачається при порушеннях нарахування основної заробітної плати та інших видів доходів працівника. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на момент подачі позовної заяви складає 74943,00 грн. У зв'язку з вище переліченими неправомірними діями зі сторони відповідача його довіритель зазнав на протязі останніх десяти місяців значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних і душевних стражданнях та хвилюваннях. Внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_7 на деякий час був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя, що викликало у нього моральні страждання. У зв'язку з цією ситуацією, він відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило його сильно нервувати і переживати з приводу забезпечення своєї сім'ї внаслідок чого він і його сім'я були позбавлені нормального життєвого спілкування з близькими людьми. Також позивач змушений економити на харчах і одязі, та ще й при тому, що комунальні послуги виросли в рази. Крім цього, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичайного життєвого укладу, тому, що у нього з'явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу. Вважає, що незаконними діями керівництва ТОВ «Епіцентр К» йому було нанесено моральну шкоду, яку він оцінює в 20000,00 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.04.2017 позов задоволено частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по індексації заробітної плати в розмірі 4998,74 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період часу з 13.11.2016 по 01.06.2016 в розмірі 29 430,76 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн., а в іншій частині вимог - відмолено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, скасувавши в частині задоволення позовних вимог, та відмовити у позові у справі. В обґрунтування вказує на те, що індексація має виплачуватись стосовно виплат (доходів), які мають постійний характер, однак позивач надав довідку у якій вказано про кошти для нарахування пенсії, якою не визначено чи є вказані суми разовими чи постійними виплатами. Доходи, отримані позивачем від відповідача мають такі характеристики: оклад - постійний характер, а всі інші нарахування - одноразовий характер. Апелянт вказує, що підстав для нарахування позивачу індексації у травні та червні 2015 не було, так як він фактично не працював, що встановлено судовими рішеннями. При розрахунку 09.12.2015 з позивачем у зв'язку з його звільненням за прогул йому були виплачені належні з апелянта суми за вирахуванням встановлених законодавством податків. Крім того, апелянт вважає, що саме цей день є днем фактичного розрахунку з позивачем, отже висновки суду про те, що з позивачем розрахувалися 02.06.2016 є помилковими та спрямовані на стягнення коштів за прострочення виконання рішення Канівського міськрайонного суду від 12.11.2015, а не на стягнення коштів, про які заявлено позов у даній справі. Сума, належна до виплати позивачу при звільненні, в розмірі 6578,19 грн. (8177,76 грн. до вирахування податків - сума заробітної плати, належна до виплати при звільненні) перерахована позивачу на виконання судових рішень два рази - 09.12.2015 та 02.06.2016. Апелянт, з урахуванням середнього заробітку позивача, сплатив йому кошти у сумі більшій, ніж належить. Так як стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є незаконним, підстав для стягнення моральної шкоди також немає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач неправомірно не виплачував позивачу індексацію його заробітної плати та не здійснив з ним належний розрахунок при звільненні.

Колегія суддів в цілому погоджується з правильністю таких висновків суду, однак вважає, що суд першої інстанції помилково вирішив задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості по індексації заробітку позивача, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_7 працював у ТОВ «Епіцентр К» та був звільнений 15.06.2015 за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим у відповідача перед ним утворилась заборгованість по заробітній платі.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.11.2015 у справі №697/1924/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ТОВ «Епіцентр К» про поновлення строку звернення до суду, зміну формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку заробітної плати та виплату моральної шкоди, позов задоволено частково та, зокрема, стягнуто з ТОВ «Епіцентр К» на користь ОСОБА_7 належну при звільненні суму заробітної плати в розмірі 8177,76 грн. за відрахуванням податків та обов'язкових платежів до бюджету та фондів; середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку належних при звільненні сум заробітної плати з 15.06.2015 до 12.11.2015 в розмірі 27 524,52 грн. за відрахуванням податків та обов'язкових платежів до бюджету та фондів; моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Указане рішення суду у наведеній частині набрало законної сили 27.01.2016 після перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт роботи позивача з 17.10.2011 та час звільнення позивача з підприємства - 15.06.2015, розмір його середньоденного заробітку - 272,52 грн., факт вини відповідача у непроведенні повного розрахунку з позивачем при його звільненні встановлений вищевказаним судовим рішенням.

Рішення Канівського міськрайонного суду від 12.11.2015 та ухвала апеляційного суду від 27.01.2016 виконувались відповідачем частково: 09.12.2015 перераховано на банківську картку ОСОБА_7 6578,19 грн. (з відрахуванням податків та обов'язкових платежів до бюджету та фондів) заборгованості по заробітній платі, що позивач не заперечує та 02.06.2016 двома платежами перераховано позивачу 38 236,96 грн., які були стягнуті з відповідача в примусовому порядку згідно виконавчого листа № 697/1924/15 від 24.02.2016.

23.06.2016 закінчено виконавче провадження по виконавчому листі №697/1924/15 від 24.02.2016, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження (а.с.56-60) у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення суду №697/1924/15.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, оскільки вищевказане рішення суду від 12.11.2015 виконано лише 02.06.2016, отже відповідач допустив затримку розрахунку з позивачем за період часу з 13.11.2015 року (наступний день після винесення судового рішення) по 01.06.2016 (фактичний остаточний розрахунок) включно. При цьому суд вірно виключив 12.11.2015, так як вказаний день фактично був врахований судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні попередніх вимог позивача про стягнення середнього заробітку.

У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Стаття 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Указана правова позиція ВСУ від 29.01.2014 у справі 6-144ц13 в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Розрахунок середнього заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

За змістом ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода відшкодовується працівникові роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

З цих підстав колегія суддів вважає, що порушення прав працівника на оплату праці безумовно тягне моральні страждання, отже висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди є обґрунтованими.

При цьому колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що у даному випадку має місце прострочення виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку, а не факт затримки розрахунку з працівником, оскільки в силу положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України вирішальне значення має час розрахунку з працівником. При цьому незалежно від того чи це добровільний розрахунок чи розрахунок на виконання судового рішення.

Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Тобто, вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за своєю правовою природою є вимогами щодо оплати праці - заробітної плати. Вказане повністю співвідноситься з правовою позицією ВСУ, викладеною ним у постанові від 14.11.2012 року у справі 6-139ц12, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування.

Колегія суддів враховує, що питання про компенсацію за затримку розрахунку за проміжок у часі, що передує винесенню рішення суду від 12.11.2015, уже вирішено судом вказаним рішенням.

Одночасно колегія суддів враховує таке.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078. Так індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення»).

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078).

Згідно ч.1 ст.4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», у редакції на момент виплати позивачу заробітної плати, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

При цьому відповідно до п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Із системного аналізу викладених норм законодавства слідує, що у разі підвищення тієї чи іншої складової частини заробітної плати працівника у певному місяці індексація його заробітку не проводиться.

У даній справі встановлено, що позивач мав систематичне підвищення його посадового окладу, що обумовлювало індекс інфляції не вищий за 101 відсоток. Указане підтверджується інформацією стосовно заробітної плати позивача на а.с.112 т.2.

Таким чином підстав для висновку про невиплату позивачу індексації його заробітної плати у даному випадку немає, а в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по індексації заробітку слід відмовити за безпідставністю.

Згідно ст.309 ЦПК України підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.04.2017 у даній справі слід змінити, скасувавши в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по індексації заробітку, у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до ТОВ «Епіцентр К» про стягнення заборгованості по індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди - змінити, скасувавши в частині задоволення позовних вимог про стягнення індексації заробітної плати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до ТОВ «Епіцентр К» про стягнення індексації заробітної плати - залишити без задоволення.

У решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2017 року у даній справі - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :