УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, та касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» Стрюковою Іриною Олександрівною, на рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитом в розмірі 64 720 грн 39 коп., заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 9 178 грн 82 коп., пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 24 997 грн 88 коп., яка нарахована відповідно до п.8.2. кредитного договору, та штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 3 628 грн 70 коп., нарахованого відповідно до п.8.3. кредитного договору.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що згідно з договором кредитної лінії № 936/МКЗЗ/2007-980 від 28 листопада 2007 року

ОСОБА_4 було відкрито кредитну лінію в сумі 250 000 грн строком до 27 листопада 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 18,9% річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором кредитної лінії, між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання, як поручитель, зобов'язалась відповідати перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник ОСОБА_4

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 10 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 102 525 грн 79 коп., банк просив задовольнити позов.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 29 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу виконуючого обов'язки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 29 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором кредитної лінії № 936/МК33/2007-980

від 28 листопада 2007 року у розмірі 102 525 грн 79 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 64 720 грн 39 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 9 178 грн 82 коп., пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 24 997 грн 88 коп.; штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 3 628 грн 70 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» СтрюковаІ.О., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду апеляційної інстанцій в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_5 та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності наявності боргових зобов'язань відповідачів перед банком згідно договору кредитної лінії № 936/МК33/2007-980 через відсутність документального підтвердження та ненадання оригіналів додаткових угод до договору №936/МК33/2007-980/1 та № 936/МК33/2007-980/2,

№ 936/МК33/2007-980/3, згідно яких визначено розмір фактично виданого траншу.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що наявними в матеріалах справи письмовими доказами, не спростованими відповідачем, підтверджується факт укладення між сторонами кредитного договору, часткове погашення заборгованості та факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків, дійшовши до обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення цієї заборгованості з відповідача ОСОБА_4, як позичальника, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_5, правильно виходив з того, що шестимісячний строк, протягом якого позивач мав право звернутися до поручителя з вимогою, закінчився 28 травня 2015 року, проте з позовом до суду позивач звернувся лише у листопаді 2015 року, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_5

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційних скаргах, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права, а також не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, та касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» СтрюковоїІрини Олександрівни, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович