1Справа № 335/2981/17 2/335/1003/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Геєць Ю.В., при секретарі Ровенській В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" про визнання кредитного договору частково недійсним та захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 05 серпня 2014 року між ним, в якості позичальника, з однієї сторони, та ПАТ „Альфа-Банк", в якості Кредитора з іншої сторони, було укладено кредитний договір № 500506565 (далі - Кредитний договір), кредит був виданий шляхом перерахування на картковий рахунок в узгодженому договором розмірі.

Згідно п. 2.1 - 2.3. Кредитного договору, сума кредиту становить 56 312,39 грн., процентна ставка фіксованого типу розміром 17,99 % річних, дата повернення кредиту 06 серпня 2017 року.

Пунктом 2.8.1. Кредитного договору передбачено наявність комісійної винагороди Банку за управління кредитом в розмірі 1,70 % від суми кредиту щомісячно, яка розраховується за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом і сплачується Позичальником за кожний місяць користування кредитом відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до Кредитного договору та його невід'ємною частиною.

Також, до Кредитного договору укладено Додаток № 1 „Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг" (далі - Графік), згідно якого повернення кредиту відбувається щомісячно, з 06 вересня 2014 року по 06 серпня 2017 року рівними частинами по 2 992,86 грн., до яких входить сума кредиту, проценти, а також фіксований платіж в сумі 957,31 грн., який арифметично становить 1,7 % від суми кредиту (56 312.39 грн.).

Відтак, за умовами п. 2.8.1 Кредитного договору та Графіку, до складу щомісячного платежу з повернення кредиту Банком включено обов'язок Позичальника сплачувати 957,31 грн. в місяць (тобто 1,70 % від суми кредиту 56 312,39 грн.) в якості „комісійної винагороди".

Позивач зазначає, що Кредитний договір виконувався ним належним чином і в строк, відповідно встановленого Графіка, а в подальшому, з червня 2016 року був припинений достроковим погашенням (перекредитуванням).

За час дії Кредитного договору, в період серпень 2014 року - червень 2016 року, позивачем було здійснено 22 (двадцять два) платежі на погашення Кредиту, що в повній мірі відповідає умовам Графіку, на підтвердження чого додаються копії розрахункових документів (квитанцій та електронних квитанцій).

Загалом за час дії Кредиту в якості комісійної винагороди на користь Банку позивачем було сплачено суму: 22 X 957,31 х 22 = 21 060, 82 грн.

Незважаючи на те, що на даний час Кредит повернуто, а договір припинено, позивач вважає незаконними умови Кредитного договору щодо сплати комісійної винагороди, оскільки вони порушують його права як споживача.

Обставини незаконності Кредитного договору полягають в наступному.

Вважає, що за Кредитним договором комісійна винагорода була передбачена як оплата Банку за управління кредитом, тобто за дії, які фактично здійснювалися Банком на власну користь. В свою чергу, з урахуванням законодавчих положень, вказані умови Кредитного договору є несправедливими та такими, що порушують права споживача, суперечать вимогам ст. 1054 ЦК України, ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 4, 5, 7 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів".

З наведених підстав позивач просить суд: визнати недійсними пункт 2.8.1 Кредитного договору № 500506565 від 05 серпня 2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем. У зв'язку із тим, що на виконання умов договору про сплату комісійної винагороди було сплачено 21 060, 82 грн., вказані грошові кошти мають бути стягнуті з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача заперечував проти позову посилаючись на його необґрунтованість, надавши письмові заперечення на позов (а.с. 31-36).

Заслухавши у засіданні суду пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 05 серпня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ „Альфа-Банк" було укладено кредитний договір № 500506565 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав в ПАТ „Альфа-Банк" грошові кошти у розмірі 56 312,39 грн. строком до 06 серпня 2017 року з процентною ставкою за договором - 17,99 % річних (а.с. 6-7).

Пунктом 1 Кредитного договору Сторонами було погоджено, що цей договір складається з двох розділів, Розділ №1 „Базові умови кредитування" та Розділ №2 „Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ „Альфа-Банк", які нерозподільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід'ємну частину цього Договору. Використання в подальшому тексті терміну „Договір" означає Розділ № 1 та Розділ № 2 у сукупності (а.с. 60-63).

Згідно п. 2.8 кредитного договору відповідач для позичальника встановив комісійну винагороду Банку.

Відповідно до п. 2.8.1 кредитного договору за управління кредитом в розмірі 1,70 % від суми кредиту за період з першого місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом.

Пунктом 3 Кредитного договору було визначено, що всі відносини між позичальником та Банком, що виникають на підставі цього Договору регулюються Розділом №2 „Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ „Альфа-Банк". Вказані в цьому пункті „Загальні умови" є невід'ємною частиною цього Договору та визначають інші істотні умови цього Договору, зокрема, але не виключно порядок і умови нарахування процентів за користування Кредитом, та інші платежі, що вказані в цьому Договорі.

У п. 5 Кредитного договору, позичальник підтвердив, що підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, вартістю кредиту, його перевагами та недоліками.…що він в письмовій формі ознайомлений з Розділом № 2 „Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ „Альфа-Банк" та які йому роз'ясненні, зрозумілі та з якими він цілком згоден.

У пункті 4 Розділу № 2 „Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ „Альфа-Банк", з яким, як вже було зазначено, позивач був ознайомлений, та з якими він цілком погодився та виконував в подальшому, було визначено, що Банк з метою сприяння Позичальнику у виконанні ним своїх зобов'язань за цим Договором, вчиняє дії на користь Позичальника по управління Кредитом, які полягають в наданні Позичальнику комплексу послуг по управлінню кредитом, що направленні на запобігання виникнення випадків прострочення виконання зобов'язань Позичальника за цим договором зокрема, але не виключно:

- послуг з розрахунку суми чергового платежу за цим Договором та/або суми повного дострокового повернення заборгованості за цим Кредитом, що надаються з використанням телефонного зв'язку, в Контакт-центрі, через IVR-menu, шляхом направлення SMS - повідомлень на номер Позичальника, оброблення запитів, що направлені Банку Позичальником з використанням системи Інтернет сервісу „My Alfa-Bank" та наданні відповідей;

- надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по телефонних каналах…;

- надання виписок з рахунків Позичальника та/або довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по електронній пошті…та інш. (Витяг з Розділу № 2 надається).

За надання вищевказаних послуг Позичальник сплачує Банку Комісію за управління Кредитом, розмір та порядок оплати якої визначений Розділом № 1 цього Договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно та за власним розсудом.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність" передбачено самостійне встановлення банком процентних ставок та комісійної винагороди за надані послуги.

Згідно положень п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 54113808, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Нормами, викладеними в абзацах 4, 6 ч. 4 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Отже в даному випадку йде мова про надання позичальнику комплексу послуг, як то надання виписок та смс-повідомлень, послуг з розрахунку суми чергового платежу, довідок щодо розрахунково-касового обслуговування, виписок та інш., тобто тих дій, правомірність яких передбачена ст. 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність", та п. 3.1 Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року „Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", та які Банк вчинює на користь Позичальника, і які жодним чином не пов'язані з діями Банку за власне ведення справи Позичальника, зазначені в п. 3.6 Постанови.

До того ж, підписуючи умови Кредитного договору, позичальник погодив, що за надання вищевказаних послуг сплачує Банку комісію, розмір та порядок оплати якої визначений Розділом 1 цього Договору, виконував умови даного Договору, сплачував комісію за управління кредитом, розмір якої був чітко зазначений та погоджений сторонами Договору.

Отже, вищеназвана комісійна винагорода спірного договору визначена у процентному відношенні від суми кредиту і є незмінною величиною, то такі умови не суперечать як положенням ч. 5 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму.

З огляду на вищевикладене, аналіз положень п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, у їх системному зв'язку з вищенаведеними нормативними приписами, не дає підстав вважати комісійну винагороду за надання (інформації) виписок за рахунком та за управління кредитом платою споживача на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

Частиною 4 статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів" передбачено, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Зі змісту спірного договору вбачається, що позивачу, перед укладанням кредитних договорів, було в письмовій формі ознайомлено як з умовами договору, так і з сукупною вартістю кредиту, що включає в себе комісійні винагороди за надання виписок / управління кредитом. Позивач знав про вищевказані договірні умови і свідомо погоджувався з ними, а також виконував ці умови договору, про що свідчать п.п. 1, 5, 9 відповідно до яких останній був ознайомлений як з умовами кредитування в повному обсязі, так і з сукупною вартістю кредиту, що включає в себе комісійні винагороди за надання виписок / управління кредитом. Позичальник погодився на ці умови та сплачував їх добровільно протягом всієї дії договору.

Крім того у разі незгоди з умовами кредитного договору позивач мав можливість скористатись правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте таким правом позивач не скористався

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. ст. 11, 18 Закону України „Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

У спірному договорі комісійні винагороди визначені не за формулою зі змінними величинами, а чітко вказана у процентному значенні, така умова не суперечать положенням ч. 5 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" та такі умови, які узгоджені сторонами.

Отже, позовні вимоги про визнання недійсними умов кредитного договору задоволенню не підлягають з мотивів, викладених вище.

Позовні вимоги про стягнення з банку заборгованості є похідними від вимог про визнання пунктів договору недійсними, тому такі вимоги також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" про визнання кредитного договору частково недійсним та захист прав споживача - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.В.Геєць