Ухвала

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Ізмайлової Т.Л, Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Лагуна» про визнання дій протиправними, поновлення на роботі,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Лагуна» (далі - ТОВ «База відпочинку «Лагуна») про визнання дій протиправними, поновлення на роботі, який в процесі розгляду справи уточнила.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 серпня 2015 року заступник директора ТОВ «База відпочинку «Лагуна» ОСОБА_5 о 09:00 годині зібрав трудовий колектив та звинуватив її у крадіжці 110 000 грн, які належали відповідачу, у зв'язку з чим позивача було відсторонено від посади. 24 серпня 2015 року ОСОБА_5 повідомив її про звільнення, проте копії наказу не надав. 04 вересня 2015 року вона подала заступнику директора заяву про видачу наказу про звільнення. Копію наказу про звільнення вона отримала лише 04 квітня 2016 року.

Також зазначала, що до її обов'язків входило виключно розробка методології та контроль над веденням бухгалтерського та податкового обліку, підготовкою та подання звітності, додатково виконувала функції керуючої б/в «Кранобудівник» та «Лагуна» на підставі договору від 01 квітня 2014 року б/н, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_6 Крім того, зазначає, що наказ про її звільнення винесений 24 серпня 2015 року, тобто у святковий (неробочий) в Україні день.

Посилаючись на ці обставини просила визнати дій протиправними, поновити її на роботі

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач видаючи наказ про звільнення ОСОБА_7 з роботи у зв'язку з учиненням до неї як працівника дій, які дають підстави для втрати довір'я до робітника з боку власника або уповноваженого ним органу, а відтак роботодавець правомірно звільнив позивача з посади на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Судом встановлено, що з 01 листопада 2010 року ОСОБА_4 працювала в ТОВ «База відпочинку «Лагуна» на посаді заступника директора з фінансових питань - головного бухгалтера.

Трудова книжка позивача до матеріалів справи не надана.

Згідно з посадовою інструкцією заступника директора з фінансових питань ТОВ «База відпочинку «Лагуна» затверджена 04 листопада 2010 року, заступник директора з фінансових питань підкоряється безпосередньо заступнику директора ОСОБА_5 та директору ОСОБА_8 До обов'язків посадової особи входить, зокрема: організація бухгалтерського обліку та забезпечення фіксації здійснення операцій в первинних документах; організація податкового обліку та своєчасне подання звітності; здійснення контролю за порядком обліку, надходження та витрат матеріальних цінностей; є матеріально відповідальною особою; здійснює щоденну перевірку звітів касирів та складання зведеного касового обліку; здійснює приймання грошових коштів у касирів; здійснює зберігання грошових коштів, передання замовнику або передачу їх до банку; здійснює операції у банку (здача готівки на рахунок товариства, замовника, здійснює платежі на користь замовників, сплата податків, зборів та обов'язкових платежів). Заступник директора з фінансових питань ТОВ «База відпочинку «Лагуна» несе відповідальність за збереження первинних документів, за збереження бухгалтерських реєстрів, за збереження грошових коштів та касових документів.

01 січня 2015 року між ПП ОСОБА_6 (замовник) і ТОВ «База відпочинку «Лагуна», в особі заступника директора ОСОБА_5 (виконавець) укладено договір про надання послуг.

Відповідно до умов договору ТОВ «БВ «Лагуна» виконує для замовника ряд послуг, серед яких бухгалтерське обслуговування (що включає в себе приймання грошових коштів від осіб, що прибувають на відпочинок та їх облік).

24 серпня 2015 року ТОВ «База відпочинку «Лагуна» в особі заступника директора ОСОБА_5 видано наказ № 2, яким на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України звільнено ОСОБА_4 з посади заступника директора з фінансових питань - головного бухгалтера по причині втрати довіри до неї. Також зобов'язано позивача надати трудову книжку для внесення до неї запису про звільнення.

Цього ж дня, 24 серпня 2015 року, відповідачем видано наказ № 3, в якому зазначалось про те, щоб ОСОБА_4 відшкодувала шкоду, причинену у зв'язку з самовільним розпорядженням виручки клієнта.

Підставою для винесення вище зазначених наказів № № 2, 3, були документи: звернення ПП «ОСОБА_6.» про самовільне вилучення із виручки приватного підприємця працівником ТОВ «База відпочинку «Лагуна» грошових коштів та копія листа ОСОБА_4, адресованого ПП «ОСОБА_6.».

Із змісту гарантійного листа ОСОБА_4 від 13 серпня 2015 року, адресованого ПП ОСОБА_9В. вбачається, що позивач гарантує повернення грошових коштів, раніше розміщених на депозити на її ім'я задля забезпечення діяльності баз відпочинку «Лагуна» і «Кранобудівник» до 01 січня 2016 року у наступних розмірах та наступні строки: 50 000 грн. - 21 вересня 2015 року, 50 000 грн. - 12 жовтня 2015 року, 10 000 грн. - 21 грудня 2015 року. Додатково позивач повідомила, що відсотки нараховані за умовами договорів будуть також повернуті.

Із змісту листа ПП «ОСОБА_6.» від 24 серпня 2015 року, адресованого заступнику директора ТОВ «База відпочинку «Лагуна» ОСОБА_5, вбачається, що працівник ТОВ «База відпочинку «Лагуна» ОСОБА_4 (згідно її листа) вилучені із каси ПП «ОСОБА_6.» грошові кошти у розмірі 110 000 грн., які розміщенні на строкових депозитах Hex І.О. у КБ »Приватбанк», без погодження та повідомлення, які позивач відповідно до умов договору про надання послуг між ФОП ОСОБА_6 і відповідачем мала передати фізичній особі підприємцю.

24 серпня 2015 року відповідачем винесено наказ № 4, яким для забезпечення сталої роботи підприємства у зв'язку із звільненням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 41 КЗпП України, вирішено зобов'язати позивача повернути документи, печатки, штампи, ключі, електронні ключі, паролі та інші документи, техніку та інше.

Розрахунок при звільненні ОСОБА_4. проведено ТОВ «БВ «Лагуна» 25 серпня 2015, що підтверджується довідкою та розрахунком відповідача.

04 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до директора бази відпочинку «Лагуна» ОСОБА_6 із заявою про видачу їй копії наказу про її звільнення, у зв'язку з викраденням документу.

Разом із тим, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, на виконання ухвали суду від 18 лютого 2016 року надано податкові розрахунки за 2010 - 2015 роки ТОВ «База відпочинку Лагуна», у яких головним бухгалтером зазначена ОСОБА_4

Крім того, звільненню позивача з роботи передували і іншій дії та обставини.

22 серпня 2015 року відповідачем у складі зазначеної комісії складені висновки службового розслідування, яким встановлено, що ОСОБА_4 з моменту прийняття її на роботу (01 листопада 2010 року) безпосередньо (була задіяна в прийнятті, збереженні тощо) грошові кошти Замовника ТОВ «БВ «Лагуна»; мала доступ до системи «Банк-клієнт» ПАТ КБ «Приватбанк» рахунку як товариства НОМЕР_1, так і ПП ОСОБА_6 НОМЕР_2. Також встановлено, що відсутні печатки ТОВ «БВ «Лагуна», ПП ОСОБА_6, ТОВ »Металург- Інвест», до яких мала доступ ОСОБА_4 та інше. Висновками документу встановлено, що ОСОБА_4 порушила правила проведення операцій з грошовими цінностями та заподіяла шкоду замовнику (ПП ОСОБА_6.), вилучивши з його виручки грошові кошти. Існують факти, що підтверджують перевищення службових повноважень ОСОБА_4, в результаті чого дії позивача визнано такими, що призводять до втрати довіри до неї.

24 серпня 2015 року на базі відпочинку «Кранобудівник» відбулась оперативна нарада робітників ТОВ «База відпочинку «Лагуна», за результатами якої о 20 год. 00 хв. складено акт б/н. Даний акт підтверджує ту обставину, що ОСОБА_4 отримавши усне запрошення на збори, була відсутня на нараді робітників, проведеної 24 серпня 2015 року о 14 год. 00 хв., без пояснення причин, у зв'язку з чим ознайомити її з наказами № 2, 3, 4 від 24 серпня 2015 не виявилось можливим.

25 серпня 2015 року о 09:00 на базі відпочинку «Кранобудівник» відбулась оперативна нарада робітників ТОВ «База відпочинку «Лагуна», за результатами якої о 09 год. 00 хв. складено акт та доповнення до акту б/н. Даними актами встановлено, що ОСОБА_4 була присутня на оперативній нараді, їй заступником директора ТОВ «БВ «Лагуна» ОСОБА_5 були зачитані тексти наказів від 24 серпня 2015 року, разом із листом ПП ОСОБА_6 від 24 серпня 2015 року. Від самостійного читання зазначених документів та їх підписання про ознайомлення ОСОБА_4 відмовилась. Після цього ОСОБА_4 був вручений наказ про її звільнення, після чого вона покинула будівлю.

Ці акти підписали чотири члени комісії.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт перевірки головним управлінням Держпраці у Запорізькій області додержання ТОВ «База відпочинку «Лагуна» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08 квітня 2016 року № 08-04-079/0235. В ході перевірки встановлено, що згідно з наказом заступника директора ТОВ «База відпочинку «Лагуна» від 04 серпня 2015 року № 2 ОСОБА_4 було звільнено з посади заступника директора з фінансових питань - головного бухгалтера за п. 2 ст. 41 КЗпП України з підстави втрати довіри. За письмовим поясненням заступника директора ОСОБА_5 підставою для втрати довіри до ОСОБА_4 стало корисливе поводження з коштами клієнта, самовільне їх вилучення на власну користь, наступне їх утримання, створення загрози шкоди товариству. У висновках акту зазначено, що порушення процедури звільнення на ТОВ «База відпочинку «Лагуна» відсутні.

На час розгляду справи судом першої тривало досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003340 від 23 вересня 2015 року Олександрівським ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області за фактом викрадення документів та печаток ТОВ «База відпочинку «Лагуна».

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-100цс16 від 20 квітня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, встановивши, що позивач відноситься до кола працівників, які можуть бути звільнені за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Разом з цим, судами встановлено, що видаючи наказ про звільнення ОСОБА_4 з роботи у зв'язку з учиненням нею дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), відповідач діяв відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про необгрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко