Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №316/1985/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Капустинський М.В.
Провадження № 22-ц/778/2736/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є його батьком.

Добровільно відповідач матеріальну допомогу не надавав, у звязку з чим на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 жовтня 2009 року на його користь з відповідача стягувались аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, починаючи з 16.09.2009 року і до досягнення ним повноліття.

На момент досягнення ним повноліття та на теперішній час він є студентом денної форми навчання медичного факультету Запорізького державного медичного університету та навчається на контрактній платній основі по договору. Він не має можливості працевлаштуватися, оскільки весь вільний час витрачає на навчання.

На підставі зазначеного просив стягувати з відповідача на його користь аліменти на період навчання у розмірі 1/4 частини від усього його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення терміну навчання, але не більш як до досягнення 23 років.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання, на період навчання, в розмірі 1/4 частини усіх доходів (заробітку), починаючи стягнення з 23 грудня 2016 року до закінчення навчання, однак не більше як до досягнення ОСОБА_4 - 23 років, тобто до 16 грудня 2021 року (включно).

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду та стягнути з нього на користь ОСОБА_5 аліменти на період навчання у розмірі 1/8 частини від усього його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 грудня 2016 року і до закінчення терміну навчання, але не більш як до досягнення ОСОБА_4 23 років, в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_4 (а.с.2).

Згідно з довідкою Запорізького державного медичного університет №9447 від 02 грудня 2016 року та договором №М-1к-2513 від 10.08.2016 року ОСОБА_4 є студентом медичного факультету за спеціальністю «медицина», термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2022 року, форма навчання денна, контрактна, загальна вартість освітньої послуги становить 146 370 грн. (18 150 грн. за 1 курс) (а.с.3, 22-23).

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 має право на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення ним 23 років, а обов'язок щодо надання вказаної допомоги поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, який є батьком повнолітнього ОСОБА_4, працює, має постійний дохід та з урахуванням часткового визнання відповідачем позову, дійшов правомірного висновку про наявність можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на навчання повнолітнього сина.

За змістом з ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проте, задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, суд залишив поза увагою наступне.

Зазначивши, що критично відноситься до посилань відповідача на незадовільний стан здоров»я, оскільки згідно наданих протоколів ультразвукових досліджень (а.с.31, 32, 33) вони датовані 28.03.2016 року та 05.05.2016 року та твердження відповідача про необхідність тривалого лікування нічим не підтверджено, суд не взяв до уваги всі медичні документи, які містяться в матеріалах справи, а саме: виписний епікриз (а.с.34), за змістом якого ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні з 21.03.2016 року по 30.03.2016 рік, переніс операцію по видаленню грижі; копію виписки з медичної карки хворого ОСОБА_3О.(а.с.37), з якої вбачається погіршення стану, направлення на консультацію до кардіолога з діагнозом

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, за період з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року із заробітної плати ОСОБА_3 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 на підставі особистої заяви в розмірі 8000 гривень (а.с.63).

Судом не встановлено сукупний дохід сім»ї позивача, при цьому, в суді апеляційної інстанції позивач (представник позивача) не заперечував ту обставину, що його мати позивача - ОСОБА_6, яка за положеннями ст.199 СК України, нарівні з відповідачем має обов'язок по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання, теж працює на ВП «Запорізька АЕС», отримує регулярний заробіток.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснив, що його мати - ОСОБА_6 щомісячно надає йому 4000 гривень на навчання.

Суд першої інстанції припустився неповного з'ясування обставин справи щодо дійсного розміру отримуваної відповідачем заробітної плати, зазначивши, що він отримує заробіток в розмірі приблизно 51 000 гривень на місяць та пославшись на довідку про нараховану заробітну плату за березень 2017 року без вирахування всіх обов'язкових платежів та податків (а.с.45), яка не містить ані підпису відповідальної за нарахування заробітної плати посадової особи, ані відбитку печатки підприємства.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, окрім витрат на оплату навчання, що складають 2 032,92 грн. на місяць (146 370,00 грн. : 72 місяці = 2 032,92 грн.) не зазначив, які ж саме витрати і в якому розмірі він несе у зв'язку з навчанням, а суд першої інстанції в судовому засіданні не з'ясував цих обставин, зазначивши лише про те, що розмір аліментів, який згоден сплачувати відповідач на користь сина визначено ним самостійно на власний розсуд.

Вважаючи обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів від суми встановленого судом щомісячно доходу (51000 грн.x 1/4 = 12 750 грн.), суд не навів мотивів, з яких вважав доведеним саме такий розмір аліментів.

З довідки про заробітну плату №270 від 23.05.2017 року, виданої керівником Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС», вбачається, що щомісячний дохід відповідача за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року становить приблизно 34 000 гривень ( 205 685 грн. : 6 місяців = 34 281 грн. ) (а.с.64).

Оскільки позивачем не доведено позовні вимоги про стягнення аліментів на навчання саме в розмірі 1/4 частини всіх щомісячних доходів відповідача, та враховуючи визнання позову відповідачем в розмірі 1/8 частини всіх доходів щомісячно (34 000 гривень х 1/8 = 4250 грн.) а також пояснення позивача про отримання щомісячно 4000 грн. від матері, колегія суддів вважає достатньою для навчання суму щомісячного доходу ОСОБА_4 в розмірі 8000 грн., яку він отримує від обох батьків.

При цьому колегія враховує, що щомісячна вартість освітніх послуг складає 2032,92 грн. на місяць (146 370,00 грн. : 72 місяці = 2 032,92 грн.); а прожитковий мінімум для працездатних осіб, який за Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 1 травня становить 1684 гривні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, висновок суду не є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи, рішення суду підлягає зміні відповідно до вимог ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про зменшення стягнутих з ОСОБА_3 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 з 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 грудня 2016 року до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років або припинення навчання.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 316,317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2017 року у цій справі змінити, зменшивши стягнуті з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 квартира13, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, будинок, 9 квартира 86, аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 грудня 2016 року до закінчення навчання, однак не більше як до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: