Справа № 520/76/15-ц
Провадження № 2/520/6899/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі - Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності за іпотекодержателем,-

ВСТАНОВИВ:

08.01.2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить в рахунок виконання основного зобов'язання ОСОБА_3 щодо оплати 714060,77 гривень з яких сума заборгованості за кредитом 688911,00 гривень, сума заборгованості за відсотками 25149,77 гривень, за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.05.2008 року, звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки б/н віж 15.05.2008 року з ОСОБА_2 шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього право власності за іпотеко держателем АТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме : квартиру, що складається з 4 житлових кімнат та підсобних приміщень,а саме 1-коридор, 2- кладова, 3-кухні, 4,5,9,10- житлові, 6-вбудована шафа, 7-ванна, 8-туалет загальною площею 79,7 кв.,М житловою площею 50,9 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Реєстраційний номер квартири , яка є предметом даного договору за Державним реєстром прав власності на нерухоме майно- НОМЕР_1.

В судове засідання представник позивача ПАТ «Дельта Банк» не з'явився, повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника ПАТ «Дельта Банк» про розгляд справи за його відсутністю, в якій останній позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, вислухавши відповідача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав:

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так в судовому засіданні встановлено, що 15.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0 (згідно додаткової угоди сторін реєстраційний номер договору змінений на №01) відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 99000,00 дол. США з розрахунку 12,50 % річних на строк з 15.05.2008 року по 08.05.2033 року. Банк виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з надання позичальникові кредитних коштів, а позичальник в свою чергу, умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, однак зобов'язання не виконані у зв'язку з чим у відповідача перед банком утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2014 рік має розмір 714060,77 гривень з яких сума заборгованості за кредитом 688911,00 гривень, сума заборгованості за відсотками 25149,77 гривень.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.525 ЦПК України, одностороння відмова від виконання договірного зобов'язання не допускається.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором № 0 від 15.05.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір Іпотеки б/н , відповідно до умов якого, іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно,а саме квартиру, що складається з 4 житлових кімнат та підсобних приміщень, а саме: 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - кухня, 4,5,9,10 - житлові, 6 -вбуд.шафа, 7 - ванна, 8 - туалет, загальною площею 79,7 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить Іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого 05 березня 2008 року ОСОБА_1, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, по реєстру за № 1157, зареєстрованого Державному реєстрі правочинів за номером НОМЕР_3, згідно Витягу з Державного реєстру правочинів номер НОМЕР_2 від 05.03.2008 року, наданому ОСОБА_1, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.03.2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер запису 219 в книзі 677пр- 106, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_4 від 05.03.2008 року та Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_5 від 14.05.2008 року, виданого Комунальним Підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». І немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких Іпотекодавець отримав право власності на Предмет іпотеки. Реєстраційний номер квартири, яка є предметом даного договору за Державним реєстром прав власності на нерухоме майно - НОМЕР_1.

Суд приймає до уваги той факт, що на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк» 08.12.2011 року на підставі договору купівлі- продажу прав вимоги за кредитним договором, банк передав своє право вимоги Пат «Дельта Банк».

На підставі положення ст. 514 ЦК України та договору купівлі- продажу прав вимоги від 08.12.2011 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, що виникло за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки у обсязі та на умова, що існували у первісного кредитора.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позивач посилається на те, що в рахунок виконання основного зобов'язання він має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ( передачі) у власність предмету іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку передбаченому ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку».

Звертаючись з позовом, Банк посилався на те,що ОСОБА_2 свої зобов'язання по виконанню умов договору кредиту виконувала неналежним чином ,внаслідок чого станом на 01.10.2014 року виникла заборгованість у розмірі 714060,77 грн.

На підтвердження наявності заборгованості Банком наданий розрахунок заборгованості (а.с.15-19).

08.10.2014 року Банк скористався своїм правом вимоги дострокового повернення відповідачем заборгованості за договором кредиту та направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту та повідомив відповідача про можливість у подальшому захистити порушені права шляхом позасудового врегулювання спору або звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на майно на загальну суму заборгованості (а.с.32,33).

Матеріали справи не містять погашення ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту.

Порядок та способи звернення стягнення, сторони передбачили у розділі четвертому договору іпотеки .

Відповідно до п.4.1 договору іпотеки від 15.05.2008 року сторони передбачили ,що у разі порушення будь-якого позичальником основного зобов'язання , іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки .

Відповідно до п. 4.2. договору іпотеки , звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов Договору та закону «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України підстав.

Відповідно до п.4.6 договору іпотеки сторони передбачили, що звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Договір іпотеки не містить погодження сторін про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом передачі предмету іпотеки у власність Банку за судовим рішенням.

Крім того, частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право ,або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі,яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За таких підстав, чинним законодавством не передбачена можливість набуття права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі судового рішення в порядку зазначеному у позовній заяві Банком.

Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30.03.2016 року ,№ 6-2457 від 02.11.2016 року, які відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування.

ПАТ «Дельта Банк» не позбавлено можливості обрати інший спосіб звернення стягнення на іпотечне майно, передбачене умовами договору іпотеки від 15.05.2008 року та Законом України «Про іпотеку» або іншим шляхом захистити свої порушені права.

Банк має право, у позасудовому порядку, задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки, який прирівнюються до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

При не реалізації свого права у вирішені спору в позасудовому порядку шляхом проведення реєстрації свого права власності на предмет іпотеки (ст.37 Закону 898-IV), Банк має право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав визначених ст. 39 Закону України 898-IV.

За таких обставин, позов ПАТ«Дельта Банк", задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства « Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення, шляхом визнання права власності, на предмет іпотеки - кватиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за споживчим кредитом № 0 від 15.05.2008 року у загальному розмірі 714060,77 грн. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.