У Х В А Л А

17 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року в справі за позовом житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановила:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 6 вересня 2016 року, позовні вимоги житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з 6 лютого 2011 року по 30 червня 2013 року в сумі 1223 грн 56 коп., в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 6 вересня 2016 року залишено без змін.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 815 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 162 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) .

Для прикладу наявності зазначеної підстави, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України від 18 серпня 2010 року, в якій, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача на користь житлово-комунального підприємства за певний період з огляду на те, що відповідач був власником Ѕ частини квартири та відповідно до умов мирової угоди, укладеної між ним та ОСОБА_6, затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2013 року, зобов'язався сплатити заборгованість за надані комунальні послуги, яка утворилась до 1 липня 2013 року, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 6 лютого 2011 року по 30 червня 2013 року, з урахуванням позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 18 серпня 2010 року суд касаційної інстанції розглядав справу за позовом власника житлового будинку до наймачів про розірвання договору найму, виселення з будинку та стягнення з наймачів понесених власником витрат на оплату за комунальні послуги.

Отже, в ухвалі Верховного Суду України від 18 серпня 2010 року, наданій заявником для порівняння, та в судовому рішення про перегляд якого подано заяву, наявні різні: правовідносини, предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судами фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко