АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Станішевській Б.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про зменшення розміру

аліментів шляхом зміни способу стягнення. З урахуванням заяви про збільшення розміру

позовних вимог, просив суд змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2009 року у справі № 2-1892 шляхом зміни способу присудження аліментів та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 грн., щомісячно починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Справа № 755/14073/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9446/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
Вказувала, що судом першої інстанції в рішенні суду не надано належної правової оцінки доказам, які підтверджують погіршення стану здоров'я платника аліментів, зміну його матеріального стану, нерегулярність отримання доходу, чим фактично обґрунтовував позовні вимоги позивач та являються підставами зменшення розміру аліментів, передбаченими у статті 192 СК України.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідачка та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2009 року у справі № 2-1892 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до повноліття, починаючи з 23 квітня 2009 року.

15 липня 2009 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шабановим А.В. відкрито виконавче провадження № 13735618 щодо виконання виконавчого листа № 2-1892 від 5 травня 2009 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини.

23 жовтня 2012 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 1331 (а.с. 10). Від шлюбу подружжя має малолітніх дітей - сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 1,12.13).

Як вбачається з довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, виданої державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шпак Р.В. від 05 квітня 2017 року, заборгованість за виконавчим листом № 2-1892 від 25 травня 2009 року, виданим Дніпровським районним судом м. Києва, становить станом на 30 червня 2017 року - 23 486,62 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача є необґрунтованими і не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Підставою вимоги про зміну розміру аліментів, позивач зазначає те, що він має двох дітей від другого шлюбу, не працює, отримує пенсію по інвалідності, тому, у зв'язку зі зниженням розміру доходів та погіршення стану здоров'я, просить зменшити розмір аліментів та призначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 з 31 січня 2017 року встановлена друга група інвалідності на строк до 31 січня 2018 року (а.с 54).

Відповідно до довідки управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ України в м. Києві, ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності, сума якої за період з 01 серпня 2016 року по 31 грудня 2016 року, складає 14 206, 57 грн. (а.с 55).

Встановлення групи інвалідності до 1 лютого 2018 року та можливість її перегляду, у зв'язку з чим можливе зменшення розміру пенсії або взагалі її скасування, не дають підстав для висновку, що дохід ОСОБА_1 на даний час є нерегулярним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається позивач, не дають підстав вважати, що позивач має нерегулярний та мінливий дохід, оскільки останній регулярно отримує пенсію, з якої можливе відрахування ј частини в рахунок стягнення аліментів на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності на утриманні позивача двох дітей від другого шлюбу не дають підстав для зміни способу присудження аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, адже основним критерієм для визначення аліментів в твердій грошовій сумі є нерегулярність або мінливість доходу, чого судом не встановлено.

Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог (ст.. 11 ЦПК України), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зменшити розмір аліментів у спосіб інший, ніж просить позивач, неможливо.

Таким чином, обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вищевказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить, в ході апеляційного розгляду також не встановлено таких обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1, - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: