АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1493/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Ковтунівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання рішення сільської ради незаконним,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7, діючи через представника, звернувся до суду із указаним позовом, яким просив визнати незаконними та скасувати рішення сільської ради №34-6/VI від 28.08.2014 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для садівництва» на земельну ділянку загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: с. Ковтуни вул. Корольова, 11 та рішення №34-5/ VI від 28.08.2014 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Ковтуни вул. Корольова 11 в повному обсязі, мотивуючи про те, що 09.10.2013 померла ОСОБА_8 і відповідно до її заповіту позивач успадкував будинок №11 по вул. Корольова в с. Ковтуни Золотоніського району. На момент спадкування будинку земельна ділянка, загальною площею 0,62 га, під цим будинком не була приватизована, а була передана спадкодавцю в постійне користування. ОСОБА_7, будучи власником будинку, звернувся із відповідною заявою до виконкому Ковтунівської сільської ради про надання йому дозволу на проведення робіт по виготовленню технічної документації на дану земельну ділянку.

05.08.2016 Ковтунівською сільською радою направлено лист про відмову у наданні такого дозволу з тих підстав, що згідно заяви ОСОБА_6 від 19.08.2014 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою, сесія Ковтунівської сільської ради 28.08.2014 прийняла рішення №34-6/VІ «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для садівництва», на земельну ділянку загальною площею 0,1200га, яка розташована за адресою: с. Ковтуни вул. Корольова, 11; та рішення №34-5/VІ «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Ковтуни вул. Корольова 1.

Відповідно до чинного законодавства до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З цих підстав позивач вважає, що рішення Ковтунівської сільської ради про надання дозволу ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації на земельні ділянки, які розташовані під будинком №11 по вул. Корольова, в с. Ковтуни, який належить позивачу на праві власності, є незаконними і мають бути скасовані, що й стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.11.2016 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6, як особа, яка не брала участі у справі однак про права та обовязки якої суд вирішив питання, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить рішення суду скасувати. В обґрунтування вказано на те, що спір мав вирішуватися у порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом позову є оскарження рішень субєкта владних повноважень. Суд розглянув справу без участі апелянта. Спадкодавцю, від якої позивач успадкував будинок, земельна ділянка передавалася з не конкретно визначеним розміром (у різних джерелах вказано різний). Земельні ділянки, надані апелянту спірними рішеннями сільської ради, не належать позивачу, оскільки він їх не успадковував. Позивач не сплачував податок на землю та на одержану спадщину. Оспорені рішення сільська рада приймала стосовно земельних ділянок не під будинком позивача, а принаймні на відстані 30 метрів від нього. Спадкодавець не оформила своє право на спадщину, яка відкрилася після смерті її чоловіка.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскарженими рішеннями сільської ради вирішено передати земельну ділянку, на якій розташований будинок позивача, іншій особі, чим порушено вимоги ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_9 на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду №695/3242/14-ц від 07.08.2014 має у приватній власності житловий будинок №11 по вул. Корольова в с. Ковтуни Золотоніського району.

Згідно довідки №14 від 28.01.2014 Ковтунівської сільської ради ОСОБА_10, який помер 18.04.2007, був користувачем земельної ділянки по вул. Корольова,11 в с. Ковтуни Золотоніського району. Дана земельна ділянка не була приватизована.

Відповідного до архівного витягу від 20.08.2013 №130/01-17 згідно протоколу сесії Ковтунівської сільської ради народних депутатів від 28.12.1993 ОСОБА_10 вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,58 га. Відповідно до інформації про субєкта власності встановлено, що ОСОБА_10 мав у приватній власності земельну ділянку площею 0,50 га в с. Ковтуни Золотоніського району для ведення особистого селянського господарства, яка відповідно до виписки з рішення Ковтунівської сільської ради №7 від 28.03.2003 передана йому безкоштовно у приватну власність.

Рішенням Ковтунівської сільської ради від 28.08.2014 №34-6/VІ ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі в приватну власність для ведення садівництва, площею 0,12 га, яка розташована в с. Ковтуни по вул. Корольова, 11 за рахунок земель комунальної власності.

З листа Ковтунівської сільської ради від 05.08.2016 №375 встановлено, що сесія сільської ради прийняла рішення №34-6/VI від 28.08.2014 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для садівництва» на земельну ділянку загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: с. Ковтуни вул. Корольова, 11 та рішення №34-5/VI від 28.08.2014 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: с. Ковтуни вул. Корольова 11 (на зазначеній земельній ділянці не має житлового будинку чи інших господарських будівель та споруд). Відповідно до рішення №34-5/VI проектною організацією було розроблено проект, але він не був вчасно поданий на затвердження сесією сільської ради. На підставі рішення 34-6/VI проект не розроблявся. На даний час право власності чи право користування не зазначені земельні ділянки ніким не зареєстроване.

Далі, відповідно до положень правового висновку ВСУ у справі № 6-253цс16 від 13.04.2016, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим до виконання, за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин винесення оскарженого рішення сільської ради) до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Отже, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та викладені положення правового висновку ВСУ, колегія суддів констатує, що за умови набуття у право власності обєкту нерухомості (що мало місце стосовно позивача на підставі рішення суду) до особи переходить безумовне право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташований цей обєкт нерухомості та яка необхідна для його обслуговування.

Більш того, колегія суддів звертає свою увагу на те, що наявними в матеріалах справи чинними та ніким не оспореними рішеннями цієї ж Ковтунівської сільської ради народних депутатів від 28.12.1993 та №7 від 28.03.2003 одна і та ж спірна земельна ділянка в різних розмірах за адресою с. Ковтуни вул. Корольова 11 двічі передавалася ОСОБА_10 безкоштовно у приватну власність, та який за свого життя звертався з заявою про виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку, але не встиг його отримати, що однак не скасовує факту наявності рішення сільської ради про передачу спірної земельної ділянки з власності територіальної громади в приватну власність вищевказаної особи.

У даній справі оспореними рішеннями сільська рада розпорядилася земельною ділянкою, на якій розташована нерухомість позивача, надавши її в користування іншій особі, отже такими рішеннями допущено порушення норм ст.377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що спір у справі мав вирішуватися у порядку адміністративного судочинства, оскільки згідно п.7 постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші).

Оскільки у даній справі оскаржується рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на відведення земельної ділянки, про що зазначено в постанові пленуму, даний спір має розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань. Цивільно - процесуальний закон України не передбачає як підставу для скасування рішення суду першої інстанції незалучення судом осіб до участі в справі, однак надає право в таким особам усунути такі порушення їх прав, можливістю апеляційного оскарження рішення суду, яким вирішено питання про їх права та обовязки в порядку вимог ст. 292 ЦПК України.

Тому колегія суддів вважає те, що суд розглянув справу без участі апелянта не свідчить про неправильність вирішення спору по суті, а доводи останнього по суті спору отримали свою правову оцінку при розгляді його апеляційної скарги.

Ті обставини, що земельні ділянки, надані апелянту спірними рішеннями сільської ради, не успадковані позивачем, позивач не сплачував податок на землю та на одержану спадщину, спадкодавець не оформила своє право на спадщину, яка відкрилася після смерті її чоловіка, правового значення не мають, адже позивач має права щодо земельних ділянок, наданих апелянту, у звязку з набуттям у власність обєктів нерухомості, які розташовані на них.

Не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що оспорені рішення сільська рада приймала стосовно земельних ділянок не під будинком позивача, а принаймні на відстані 30 метрів від нього, оскільки їх не підтверджено доказами, адже дані земельні ділянки мають одну і ту ж адресу та у рішеннях сільської ради не вказано на додаткові відомості, які б дали підстави для констатації того, що земельна ділянка, на якій знаходиться нерухоме майно позивача, та земельні ділянки, надані апелянту, не є одними і тими ж .

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Ковтунівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання рішення сільської ради незаконним - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :