АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2/644/228/17 Головуючий 1-ї інстанції Саркісян О.А.
Провадження № 22-ц/790/3829/17 Доповідач Колтунова А.І. Категорія: спори про відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ в м. Харкові про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

15 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ в м. Харкові (далі УПС МВС в м. Харкові) про відшкодування шкоди.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 січня 2017 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області (а.с. 53, 61).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 23 жовтня 2015 року його було незаконно затримано співробітниками УПС МВС в м. Харкові за підозрою у вчиненні адміністративного правопорушення, застосовано спеціальні засоби наручники та безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом складення протоколів про адміністративні правопорушення.

Постановами Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року та 21 жовтня 2016 року, які набрали законної сили, провадження по справах за складеними протоколами про адміністративні правопорушення закрито за відсутності події адміністративного правопорушення.

Вищевказані неправомірні дії працівників УПС МВС в м. Харкові ганьблять його честь, гідність, завдали шкоду репутації, спричинили фізичний біль у звязку з застосуванням наручників, нервове хвилювання, напруження та стрес.

Зважаючи на зазначене, у урахуванням уточнень, просив суд стягнути з відповідачів на його користь 80 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Представником ДКС України подано заперечення на позов, в якому зазначив, що позивачем не надано доказів, що свідчать про заподіяння працівниками УПС МВС в м. Харкові моральної шкоди.

Представником УПС МВС в м. Харкові також подано заперечення на позов, в якому зазначив, що доводи позивача стосовно протиправності дій працівників УПС МВС в м. Харкові під час проведення перевірки є необґрунтованими, факт протиправності дій патрульних поліцейських при виконанні посадових обовязків рішенням суду або інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПС МВС в м. Харкові в рамках розгляду скарги ОСОБА_1 не встановлений. Зважаючи на зазначене, просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДКС України, УПС МВС в м. Харкові про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення незаконним, висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи. Судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що рішенням суду встановлено протиправність дій співробітників УПС в м. Харкові, не досліджено обставини справи щодо адміністративного затримання, застосування спеціальних засобів, відсутність процесуальних матеріалів про затримання. Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності обставин спричинення діями працівників ДКС України моральної шкоди є необґрунтованими та спростовуються даними, що містяться в матеріалах справи. Також судом не було витребувано та досліджено письмові докази, про витребування яких позивачем неоднократно надавалося клопотання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Представник ДКС України ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник УПС МВС в м. Харкові в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 108).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та представника ДКС України ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, з яких вбачається заподіяння у наслідок дій співробітників поліції та незаконного притягнення до адміністративної відповідальності моральної шкоди. Крім того, правові підстави для відшкодування моральної шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1176 ЦК України відсутні, оскільки рішення про накладення штрафу прийнято не судом, а інспектором УПС в м. Харкові, а заходи адміністративного стягнення застосовані не були з підстави закриття провадження у справі. Позивачем не доведено неправомірності дій працівників УПС в м. Харкові.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, зважаючи на нижчезазначене.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 24 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП керування автомобілем з ознаками алкогольного спяніння та постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП.

У звязку з відсутністю у ОСОБА_1 документів, що встановлюють особу, його було доставлено до Орджонікідзевського відділу міліції для встановлення особи та оформлення матеріалів. У звязку зі здійсненням опору працівниками поліції було застосовано відносно ОСОБА_1 спеціальні засоби наручники.

З приводу неправомірності дій працівників УПС МВС в м. Харкові ОСОБА_1 звертався зі скаргою до УПС МВС в м. Харкові (а.с. 44).

Департаментом патрульної поліції УПП у м. Харкові було проведено перевірку за скаргою ОСОБА_1, за результатами якої встановлено, що 23 жовтня 2015 року інспектором роти № 8 батальйону № 4 УПС в м. Харкові відносно ОСОБА_1 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у розмірі 425,00 грн. Дану постанову було направлено до Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ. Поліцейські патрульної поліції діяли в межах наданих їм повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 45).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події адміністративного правопорушення (а.с. 4, 5).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2016 року постанову про накладення адміністративного стягнення, винесену інспектором патрульної служби УПС МВС у м. Харкові, складену на підставі протоколів про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1, якими останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,000 грн. скасовано. Провадження по справі закрито у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.с. 8, 9).

Відповідно до ч.1, 2, 6 ст. 1176 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно розяснень, викладених в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності судом притягнутий не був та постанова щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП не приймалася (а.с. 4,5).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2016 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення від 24 жовтня 2015 року, складену інспектором патрульної служби ПС УПС МВС у м. Харкові ОСОБА_3 (а.с. 8-15).

З вищевказаних судових рішень, що набрали законної сили, вбачається, що підставою для закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення є порушення вимог ст. 255, 256 КУпАП при складенні протоколу відносно ОСОБА_1 (а.с. 4,5), та невідповідність адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові інспектора патрульної служби ПС УПС МВС у м. Харкові ОСОБА_3, фактичним обставинам (а.с. 8,9), тобто була порушена процедура складання протоколу та постанови про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, зібрані по справі докази свідчать про те, що 23 жовтня 2015 року під час патрулювання квадрату обслуговування екіпажем патрульної поліції було виявлено автомобіль «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1, який рухався по проспекту Московському в м. Харкові у темну пору доби з вимкненими зовнішніми світловими приладами. ОСОБА_1 був за кермом транспортного засобу у стані алкогольного спяніння, на вимогу працівників УПС у м. Харкові про надання документів ОСОБА_1 було надано лише реєстраційні документи на даний транспортний засіб, документи, що посвідчують особу, предявлені не були з причини їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КУпАП, в редакції що діяла на час події, для встановлення особи та складення протоколу особа може бути доставлена уповноваженою на те особою в поліцію.

За таких обставин, працівники УПС МВС у м. Харкові мали законні підстави для доставки ОСОБА_1 до відділу поліції.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що працівники поліції не мали права застосовувати відносно нього будь-які дії спрямовані на встановлення його особи, оскільки він перебував в автомобілі, який не було призведено до руху, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Працівники поліції вказували на той факт, що автомобіль під керуванням позивача рухався з не ввімкненими габаритними огнями. Даний факт судовими рішеннями не спростований. В судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував тієї обставини, що 23 жовтня 2015 року, після 23 години 00 хвилин, в темний час доби, він у стані алкогольного спяніння перебував в салоні власного автомобілю по проспекту Московському в м. Харкові, двигун автомобілю був приведений в робочий стан, габаритні вогні не були ввімкнені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у працівників ПС УПС МВС у м. Харкові були правові підстави для встановлення особи водія даного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про міліцію», який діяв станом на час складення адміністративного матеріалу у відношення ОСОБА_1, працівники міліції мали право застосовувати наручники для затримання і доставки в міліцію або інше службове приміщення осіб, які вчинили правопорушення, якщо особа чинить опір працівникам міліції або якщо є підстави вважати, що вони можуть завдати шкоди оточуючим або собі.

Та обставина, що до позивача були застосовані спеціальні засоби наручники була перевірена відповідними органами за заявою ОСОБА_1 та будь-яких порушень з боку працівників УПС МВС у м. Харкові не встановлено (а.с. 13).

Судовими рішення, що набрали законної сили, також не встановлено протиправності дій працівників УПС МВС у м. Харкові.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що дії працівників УПС МВС у м. Харкові не визнані протиправними у встановленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних та допустимих доказів, з яких вбачається факт завдання ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок протиправних дій працівників УПС МВС в м. Харкові.

Відповідачем в обґрунтування дій працівників УПС МВС в м. Харкові щодо зупинення транспортного засобу, належного ОСОБА_1 та доставки його до органів поліції для встановлення особи, була проведена відповідна перевірка.

Зважаючи на що, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності заподіяння позивачу моральної шкоди та відсутності причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями працівників УПС МВС в м. Харкові.

Доводи ОСОБА_1 відносно того, що його автомобіль було затримано виконавчою службою на підставі постанови та він був вимушений застосовувати певні зусилля для відновлення порушених прав, також не може бути правовою підставою для стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди за заявленими ним вимогами.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, вони були предметом судового розгляду та їм надано належної оцінки.

При вирішенні даної справи судом першої інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313, 315, 317, 319, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308, ч.1 ст. 314 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 606,32 грн. (шістсот шість гривень 32 копійки).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_4