Справа № 2/303/2204/17
Р І Ш Е Н Н Я

10 жовтня 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Морозової Н. Л.

секретар судового засідання Галас Л. В.

за участю: представника позивача Соскіда Ю. Ю.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Соскіда Ю. Ю. до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька,

в с т а н о в и в:

Представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Соскіда Ю. Ю. від імені та в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліда ІІ групи загального захворювання, звернувся до суду з позовом про стягнення з повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів на утримання батька у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, довічно, починаючи з дня подання позовної заяви.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5, з 05.05.1990 року, який розірвано в судовому порядку 19.09.2003 року, народилося четверо дітей. Один з його синів - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на даний час є повнолітнім та проживає в АДРЕСА_1, та працює за кордоном, має стабільний заробіток. При цьому, його син ОСОБА_4 жодної матеріальної допомоги йому, як батькові не надає. Оскільки він - ОСОБА_3 - є пенсіонером. Має ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 623,50 гривень щомісячно з відрахуванням аліментів, які сплачує на утримання своїх неповнолітніх дітей. Інших доходів у нього не має, а наявний, набагато нижчий за прожитковий мінімум. Вважає, що відповідно до ст. 202 СК України, його повнолітній син зобов'язаний утримувати його, як непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги, оскільки його син ОСОБА_4 має можливість надавати матеріальну допомогу батьку шляхом сплати аліментів.

До початку розгляду справи по суті, представник позивача- адвоката Соскіда Ю. Ю., через канцелярію суду, подав позовну заяву з уточненими позовними вимогами. Згідно якої, просить стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання батька у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, довічно, починаючи з дня подання позовної заяви.

У судовому представник позивача, вимоги уточненої позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив задоволити з підстав, викладених у ній. При цьому, надав довідку про стан заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів на неповнолітніх дітей, яка станом на 19.08.2016 року, складала 5 163.66 гривень.

Представник відповідача, проти задоволення вимог позивача заперечила та подала письмове заперечення від відповідача ОСОБА_4. Своє заперечення ОСОБА_4 мотивовує тим, що його батько ОСОБА_3, не виконував належним чином своїх батьківських обов'язків відносно всіх своїх 4-х дітей в т. ч. і відносно нього. Від сплати аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей всіляко ухилявся. На той, час їх мати зверталася із заявою до правоохоронних органі про притягнення батька до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів. Вихованням дітей та його не займався, життям та потребами дітей не цікавився. Як йому відомо станом на 01.09.2017 року заборгованість батька по сплаті аліментів складає 14 760,15 гривень. Крім того, його батько, який після розлучення з матір'ю жив у їх селі, зловживав спиртним, вихованням дітей не займався, тобто вів паразитичний спосіб життя. Тобто. Його батько ніколи не забезпечував його матеріально, не цікавився його життям, навчанням, успіхами та потребами. Не створював умов для отримання ним освіти та забезпечення нормального початку дорослого життя по досягненню повноліття. Вважає, що всі ці фактори в їх сукупності. Свідчать про ухилення його батька від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманні та вихованні його, як сина. А тому не дають підстав для виконання обов'язку по утриманню ним батька, а тому просить відмовити у задоволенні позову. При цьому представник відповідача зазначає, що у позивача, є інша сім'я, він веде господарство та має засоби для існування, бо здає в оренду належну йому земельну ділянку, про що подала докази..

Заслухавши пояснення представників сторін, врахувавши письмове заперечення відповідача, перевіривши матеріали суд, приходить до наступного висновку:

Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Дані відносини регулюються нормами СК України.

У судовому засіданні встановлено, що позивач у справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - є пенсіонером, інвалідом ІІ групи загального захворювання, що стверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданого 12 липня 2016 року. (а.с.11)

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», - непрацездатними визнаються інваліди I, II та III груп .

Відповідно до Довідки від 12.09.2017 року ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання 656.00 грн. щомісячно.

З виписки із історії хвороби № 6843/17 ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в Мукачівській ЦРЛ з 03.05.2017 року по 12.05.2017 року (а.с.9)

ОСОБА_3 - є батьком ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.10).

Батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_4 не позбавлявся.

На час розгляду справи позивач - ОСОБА_3, - є непрацездатним, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 656,00 гривень з вирахуванням аліментів (довідка від 12.09.2017 року).

При вирішенні даного спору, суд виходить з того, що потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки є непрацездатними, наприклад, у зв'язку із відсутністю пенсій (або низького розміру) чи інших джерел існування. Потребою в матеріальній допомозі (нужденністю) є забезпеченість особи коштами в розмірі нижче прожиткового мінімуму.

Доказів які б вказували, що позивач за станом свого здоров'я потребує додаткової матеріальної допомоги на лікування суду не подано.

Для визначення розміру аліментів на батьків має значення також наявність в одержувача й інших осіб, які можуть надати йому утримання, - його батьків або другого з подружжя.

Відомості про перебування позивача на даний час у зареєстрованому шлюбі у суду відсутні. Оскільки обов'язок щодо утримання батьків покладається на всіх дітей рівною мірою, наявність інших повнолітніх дітей враховуватися судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні донька, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Указана норма не пов'язує обов'язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги в залежності від матеріального стану цих повнолітніх дітей та утримання їх батьком в період їх неповноліття.

Статтею 204 СК України визначається випадок коли, суд може звільнити дітей від обов'язку утримання своїх батьків, а також від обов'язку брати участь у додаткових витратах на батьків, а саме, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Встановлені ст. 204 і ч. 2 ст. 202 СК санкції за невиконання батьками своїх обов'язків стосовно дітей указують на взаємний характер аліментних правовідносин між батьками та дітьми.

При визначенні даної обставини суд повинен враховувати інтереси як дітей так і батьків.

Для застосування 204 СК України необхідно довести винну поведінку батьків пов'язану з їх ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків. При цьому, не має значення чи батьки ухилялися від виконання всіх своїх батьківських обов'язків чи тільки частини. Обов'язок доведення ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків покладається на дітей.

Згідно наданих представником відповідача доказів, позивач - ОСОБА_3, має заборгованість по сплаті аліментів на неповнолітніх дітей, станом на 01.09.2017 року 14 760,15 гривень, навчанням та розвитком сина ОСОБА_4, як батько не цікавився, участі у ньому не брав, що стверджується довідкою виданою Великолучківською ЗОШ І-ІІІ ступенів. Позивач з 21.02.2017 року, перебуває у зареєстрованому шлюбі, згідно витягу з ДРАЦСГ про державну реєстрацію шлюбу від 29.09.2017 року. Відповідно акту від вересня 2017 року, складеного за період 2003-2009 роки, - батько дітей ОСОБА_6 своїми дітьми не цікавився, дітей не відвідував, мати дітей самостійно виховувала та утримувала дітей. Крім того, позивач ОСОБА_3, як власник земельної ділянки (паю) здає такий в оренду та отримує орендну плату в розмірі 613,82 грн. на рік, що стверджується договором оренди від 16.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Великолучківської сільської ради за № 2089 від 07.12.2016 року, підписаного сторонами.

Заборгованість по сплаті аліментів на час розгляду справи на погашена.

Із письмового заперечення відповідача ОСОБА_4 вбачається, що його біологічний батько ОСОБА_3 не піклувався про нього, тобто ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні до свого сина.

Суд вважає, що часткова сплата батьком аліментів на утримання неповнолітнього дитини, не може свідчити про участь батька у вихованні неповнолітньої дитини, позаяк суть обов'язку батька щодо виховання дитини не зводиться до матеріального утримання дитини, а полягає у її духовному вихованні, формуванні у ній особистості, підготовці дитини до самостійного життя у дорослому віці.

Таким чином, судом встановлено ухилення позивача ОСОБА_6 від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні сина ОСОБА_4

Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Однак, представником позивача подано суду уточнену позовну заяву, згідно якої відповідачем є син - ОСОБА_6, а відповідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 вересня 2017 року, ухваленого за позовом представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Соскіда Ю. Ю. до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання батька, - позов задоволено частково, тобто вже є рішення за вказаною позовною заявою.

Частина 2 ст. 204 СК України дозволяє в окремих випадках, коли судом встановлено факт ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків, суд може присудити з дочки, сина аліменти, але на строк не більше трьох років.

Це може здійснюватися при наявності виняткових умов, наприклад: високий матеріальний рівень дітей, чистосердечне розкаяння батьків (батька, матері) тощо.

Судом не отримано доказів високого матеріального рівня відповідача, який ніде не працює.

З урахування встановленого в судовому засіданні, суд вважає що у задоволенні позову до ОСОБА_4 слід відмовити в повному обсязі, а у частині вимог позову до ОСОБА_6, - задишити без розгляду.

Керуючись: ст. 51 Конституції України, Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. №3, ст.ст.10,60,208,209,212-218 ЦПК України, ст. ст.202,205 СК України, суд -

р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Соскіда Ю. Ю. до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька.

Позовну заяву з уточненими позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання батька - залишити без розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н. Л.