Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/463/17
Провадження № 2/273/367/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Михалюка О. П. секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом редставника позивача ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Житомирської області , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які можуть заявляти самостійні вимоги ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання права власності на спадкове майно , -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2017 року представник позивача ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 міської ради Житомирської області , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які можуть заявляти самостійні вимоги ОСОБА_10, ОСОБА_11, просила постановити рішення , яким поділити між ОСОБА_3, та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 їх спадкове майно, прийняте після смерті баби ОСОБА_12, померлої 20.01.2009 року, яке є їх спільною частковою власністю, а саме: земельну ділянку площею 2,8384 га, розташовану на території Марківської сільської ради Баранівського району Житомирської області з кадастровим номером :01:000:0160, належну останній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №099518, виданого 01.11.2004 року відповідно до розпорядження голови ОСОБА_4 районної державної адміністрації Житомирської області від 27.10.2004 року за №391, та житловий будинок № 5 по провулку Луговому в с. Марківка Баранівського району Житомирської області, який рахується за ОСОБА_12 згідно погосподарських книг, виділити їй вказане спадкове майно, та визнати за нею право власності на це майно, стягнути з неї на користь кожного із співвласників вказаного майна , тобто на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 грошову компенсацію за їх частку у спільному майні в розмірі 5000 грн. кожному.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач зазначила, що 20 січня 2009 року в селі Марківка Баранівського району Житомирської області померла її та її сестер та братів -відповідачів по справі рідна баба по матері ОСОБА_12.

Після її смерті залишилось таке спадкове майно: земельна ділянка площею 2,8384 га, розташована на території Марківської сільської ради Баранівського району Житомирської області та житловий будинок № 5 по провулку Луговому в с. Марківка Баранівського району Житомирської області.

ОСОБА_12 заповіла своє майно своєму сину ОСОБА_11, останній не мав наміру приймати спадщину і не приймав її, оскільки заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_12 він не подавав і з нею на час її смерті не проживав. Спадкодавець поступила так тому, щоб спадкове майно не дісталось їх матері ОСОБА_10, яка була позбавлена батьківських прав , а баба була їх опікуном.

Позивач ОСОБА_3 протягом року до смерті баби ОСОБА_12 доглядала її, хоронила її, справляла поминальні обіди , поставила пам»ятник на її могилу, доглядає за могилою та почала робити ремонт спадковому будинку.

ОСОБА_11 предявив позов про визнання за ним права власності на спадкову земельну ділянку, вона , дізнавшись про це, предявила до ОСОБА_11 позов про встановлення факту неприйняття ним спадщини.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 06.09.2016 року її позов було задоволено, позов ОСОБА_11 про визнання за ним права власності на земельну ділянку було залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27.10.2016 року скаргу ОСОБА_11 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а тому останнє набрало чинності 27.10.2016 року.

Оскільки спадкоємець за заповітом спадщину не прийняв, спадщина відкрилась за законом. Вона та її сестри і брати - відповідачі по справі ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до смерті ОСОБА_12, на день її смерті і після її смерті проживали разом з нею, тому згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину.

Її сестра ОСОБА_9 на час відкриття спадщини вже не проживала з ОСОБА_12 і спадщину не приймала, але була зареєстрована у будинку померлої. Вона на спадщину не претендує.

Спадкоємці ОСОБА_6, ОСОБА_7Є та ОСОБА_8Є на час відкриття спадщини були неповнолітніми.

Позивач ОСОБА_3 та її брати і сестри - відповідачі по справі згідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємцями ОСОБА_12 4 черги, оскільки з червня 2000 року і до її смерті проживали разом з нею однією сім»єю, що складає вісім з половиною років.

Спадкоємців першої, другої та третьої черги та інших спадкоємців, які б на даний час претендували на спадщину померлої немає. У померлої, крім її сина ОСОБА_11, є спадкоємиця першої черги - її дочка, мати позивача та відповідачів - ОСОБА_10, але вона спадщину не приймала і на неї не претендує.

Вона та відповідачі справі є єдиними спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_12

В січні 2017 року вона звернулась в нотаріальну контору з проханням видати їм свідоцтво про право на спадщину - на житловий будинок та земельну ділянку, однак нотаріус 17.01.2017 року відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно, оскільки у них немає правовстановлюючих документів на земельну ділянку та на житловий будинок .

Оспорювати відмову нотаріуса вона не має законних підстав .

При житті спадкодавець не зверталась із заявою про видачу її свідоцтва про право власності на будинок, а тому міська рада не можу видати вказаний документ на померлу особу.

Тому вона змушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадковий будинок, оскільки спірний будинок був збудований в 1925 році, тобто до 05.08.1992 року, добудовувались деякі приміщення у 1946, 1950, 1960 роках, а тому прийняття його в експлуатацію неможливе згідно п.1 Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, затвердженого постановою КМ України від 09.09.2009 року за № 1035.

Відповідно до вимог ст.ст. 100-101 ЦК України ( в редакції від 1963 року) громадяни могли мати у власності житловий будинок , при цьому це право не пов"язувалось з його обов"язковою державною реєстрацією .

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, її представник через канцелярію суду подала заяву про те, що вона підтримує заявлені позовні вимоги, позов просила задовольнити, а справу слухати без її участі та участі позивача.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради Житомирської області в судове засідання не зявився , про час та місце розгляду справи повідомлений належно через розносну книгу районного суду, від нього до суду надійшла заява про визнання позову .

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду надійшли заяви про визнання відповідачами заявлених позивачем вимог, справу просять слухати без їх участі зазначивши, що отримали від позивача компенсацію за їх частку у спадковому майні в розмірі по 5000 грн. кожний ( а.с. 31, 35, 37, 39).

Відповідач ОСОБА_9 в судове засідання не зявилась , про час та місце розгляду справи вона повідомлена належно, згідно поштового повідомлення , вона подала заяву про розгляд справи у її відсутності, де вказала, що позовні вимоги вона визнає та не претендує на спадкове майно ( а.с. 33)

Треті особи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судове засідання не зявилися , про час та місце розгляду справи вони повідомлені належно, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів.

Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3А . обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню .

Судом встановлено, що 20 січня 2009 року в с. Марківка Баранівського району Житомирської області померла ОСОБА_12, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 22 січня 2009 року, виданого виконавчим комітетом Марківської сільської ради Баранівського району Житомирської області (а.с. 5).

Після її смерті залишився будинок , що розташований в с. Марківка по провулку Луговому, 5 Баранівського району Житомирської області , який рахується за померлою ОСОБА_12 згідно по господарської книги №10 за 2011-2015 роки, що підтверджується копією довідки від №567 від 06.04.2016 року, виданої Марківською сільською радою Баранівського району Житомирської області (а.с. 9) та земельна ділянка площею 2,8384 га, розташована на території Марківської сільської ради Баранівського району Житомирської області з кадастровим номером :01:000:0160, яка належала останній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №099518, виданого 01.11.2004 року відповідно до розпорядження голови ОСОБА_4 районної державної адміністрації Житомирської області від 27.10.2004 року за №391 ( а.с. 7). Оригінал даного акту втрачено .

Будинок був зареєстрований в погосподарській книзі Марківської сільської ради Баранівського району Житомирської області , що на той час було достатнім, а тому будь-якого іншого правовстановлюючого документу на будинок спадкодавець не мав, а тому цей будинок не зареєстрований в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно.

Ці обставини відповідали вимогам ст. ст. 100, 101 ЦК України ( в редакції від 1963 року), та підтверджуються також копією технічного паспорта на вказаний житловий будинок, згідно якої спадковий будинок побудований у 1925 році; повідомленням БТІ про відсутність реєстрації ( а.с. 10) .

Дані докази також вказують на те, що даний будинок не є самовільним будівництвом.

ОСОБА_12 заповіла своє майно сину ОСОБА_11 .

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 06.09.2016 року у справі № 273/383/16-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до Марківської сільської ради Баранівського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено за їх безпідставності, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, встановлено факт про те, що спадкоємець померлої ОСОБА_12, яка померла 20 січня 2009 року в с. Марківка Баранівського району Житомирської області її син ОСОБА_11 не прийняв спадщину після її смерті (а.с.24-25)

Ухвалою апеляційного суду Житомирське області від 27.10.2016 року скаргу ОСОБА_11 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а тому останнє набрало чинності 27.10.2016 року (27-29)

Оскільки спадкоємець за заповітом спадщину не прийняв, спадщина відкрилась за законом.

Позивач ОСОБА_3 та відповідачі по справі ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до смерті ОСОБА_12, на день її смерті і після її смерті проживали разом з нею, тому згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину, що підтверджується довідкою Марківської сільської ради Баранівського району Житомирської області від 06.04.2016 року за № 566 (а.с.8).

Її сестра ОСОБА_9 на час відкриття спадщини вже не проживала з ОСОБА_12 і спадщину не приймала, але була зареєстрована у будинку померлої. Вона на спадщину не претендує згідно її заяви.

Спадкоємці ОСОБА_6, ОСОБА_7Є та ОСОБА_8Є на час відкриття спадщини були неповнолітніми.

Позивач ОСОБА_3 та її брати і сестри - відповідачі по справі згідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємцями ОСОБА_12 4 черги, оскільки проживали із спадкодавцем разом однією сім»єю не менше як п"ять років до часу відкриття спадщини.

Дослідивши спадкову справу відносно померлої ОСОБА_12, судом встановлено, що інших заяв про прийняття спадщини вона не містить , а тому інші спадкоємці, які претендували б на спадкове майно відсутні (а.с. 21-30) .

Згідно письмових заяв від 22.05.2017 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтверджується факт отримання грошової компенсації в розмірі по 5000 тисяч грн. кожному від ОСОБА_3 за її частку вказаному спадковому майні, тобто, за 1/5 частини (а.с. 31,35,37,39).

Згідно відповіді на звернення ОСОБА_3 завідуючої ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою Житомирської області від 17 січня 2017 року № 41/02-14 ( а.с. 11-12) відмовлено останній та відповідачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 5 по провулку Луговому в с. Марківка Баранівського району Житомирської області та на земельну ділянку в звязку із тим, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи на ім"я померлого спадкодавця. Позивач цю відмову нотаріуса не оскаржує.

У відповідності із п.п. 4.15 , 4.18 глави 10 Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/ 5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації ( за винятком земельної ділянки) , нотаріус вимагає , крім правовстановлювального документу, витяг із Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку .

Дані вимоги свідчать про те, що ОСОБА_3 не може отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі , так як у неї відсутній правовстановлювальний документ на спадковий житловий будинок і земельну ділянку і право власності на будинок не зареєстровано на імя померлого спадкодавця . У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Судом встановлено, що такі умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину у ОСОБА_3 відсутні з причин , зазначених вище , тому вимоги її щодо визнання права власності на спадкове майно за нею при таких обставинах є обгрунтованими .

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України (ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 статті 1278 ЦК України кожен зі спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Враховуючи вище викладене, а також те, що розподіл будинку в натурі у співвідношенні до часток позивача та відповідачів є неможливим у звязку з тим, що жоден із спадкоємців не бажає приймати його частину, зважаючи на те, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, а відповідачі проти того не заперечує, більше того, визнають позов та підтверджують факт отримання коштів від позивача у якості компенсації їх частки у спадковому майні, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 15, 60, 158, 169,174,197, 213,215,218 ЦПК України, на підставі ст. ст. 100, 101 ЦК України ( в редакції від 1963 року), ст.ст. 364, 1218, 1223, 1225, 1258, 1264, 1268, 1270, 1278 ЦК України , п.п. 4.15 , 4.18 глави 10 Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/ 5 суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Поділити між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 спадкове майно, прийняте після смерті баби ОСОБА_12, померлої 20.01.2009 року, яке є їх спільною частковою власністю, а саме: земельну ділянку площею 2,8384 га, розташовану на території Марківської сільської ради Баранівського району Житомирської області з кадастровим номером :01:000:0160, належну останній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №099518, виданого 01.11.2004 року відповідно до розпорядження голови ОСОБА_4 районної державної адміністрації Житомирської області від 27.10.2004 року за №391, та житловий будинок № 5 по провулку Луговому в с. Марківка Баранівського району Житомирської області, який рахується за ОСОБА_12 .

Виділити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 вказане спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 2,8384 га, розташовану на території Марківської сільської ради Баранівського району Житомирської області з кадастровим номером :01:000:0160, належну ОСОБА_12 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №099518, виданого 01.11.2004 року відповідно до розпорядження голови ОСОБА_4 районної державної адміністрації Житомирської області від 27.10.2004 року за № 391, та житловий будинок № 5 по провулку Луговому в с. Марківка Баранівського району Житомирської області з господарськими будівлями: верандою «а», літньою кухнею «Б», сараями «В» та «Г» ґанком №1, який рахується за ОСОБА_12 та визнати за ОСОБА_3 право власності на це майно.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 грошову компенсацію за їх частку у спільному майні в розмірі 5000 ( пять тисяч ) гривень кожному.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Баранівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_13