Провадження № 2/761/2515/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з ТОВ «Самшит» на користь ОСОБА_1 суму 795 710, 00 грн. в якості виплати вартості частини майна ТОВ «Самшит», пропорційної частці ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «Самшит», з метою виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2011 року у справі №2-674/11.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є одним з засновників ТОВ «Самшит». Рішенням суду з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 2 209 884,00 грн., 1 700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. Видано виконавчий лист, який пред'явлений до виконання, проте враховуючи ту обставину, що майно у ОСОБА_2 на яке може бути звернуто стягнення відсутнє, що було встановлено під час виконання судового рішення, а ОСОБА_2 добровільно не бажає погасити заборгованість, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом на підставі ст.57 Закону України «Про господарські товариства» та ст.149 ЦК України.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. В судове засідання, яке відбулось 23.05.2017 року представник позивача з'явився, проте в зв'язку з технічними проблемами та неможливістю провести судове засідання в режимі відео конференції, звернувся до суду із заявою про подальше слухання справи в його відсутність та просив задовольнити заявлені вимоги.

Представники відповідача в судових засіданнях заперечували проти задоволення заявлених вимог.

В судове засідання, яке відбулось 23.05.2017 року представник відповідача та третя особа не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2011 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в розмірі 2 209 884,00 грн. задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 209 884,00 грн. суми боргу, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 700,00 грн. та 120,00 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду набрало законної сили та 01.11.2011 року видано виконавчий лист.

Виконавчий лист пред'явлено до виконання.

Постановою головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 30.09.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення.

Під час виконавчого провадження державним виконавцем не виявлено майна, яке належить ОСОБА_2 та на яке може бути звернено стягнення, достатнього для задоволення вимог кредитора ОСОБА_1 за вказаним виконавчим листом №2-674/11, що підтверджується листом державного виконавця від 17.05.2017 року за №8-1468.

Разом з тим, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є учасником ТОВ «Самшит», статутний капітал якого становить 22 551 710, 00 грн. ОСОБА_2 до статутного капіталу товариства вніс суму 795 710,00 грн.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦК України, звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред'явлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві.

Аналогічні положення містяться у ст. 57 Закону України «Про господарські товариства».

Правовий аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що кредитор має право самостійно звернутись до суду з вимогою до товариства з обмеженою відповідальністю, учасником якого є боржник, про виплату вартості частини майна цього товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі зазначеного товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення.

Майно товариства може бути виділене пропорційно частці боржника в статутному капіталі, або може бути виплачена його вартість пропорційно частці боржника в статутному капіталі товариства на вимогу кредитора, у тому числі з огляду на положення ст. 15 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 139 ГК України майном у сфері господарювання визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів; залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів.

Відповідно до наданого ТОВ «Самшит» Фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва, станом на 31.12.2016 року, баланс ТОВ «Самшит» складає 222 286 000,00 грн.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, не надав доказів, що рішення суду про стягнення боргу виконане.

Представники відповідача в судовому засіданні не заперечували, що ОСОБА_2 є учасником ТОВ «Самшит».

Таким чином, з урахуванням наведеного, на підставі ч.1 ст. 149 ЦК України, ст. 57 Закону України «Про господарські товариства», вимоги позивача є цілком законними в частині прийняття рішення про стягнення з товариства суми вартості частини майна товариства, пропорційної частці ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «Самшит», що становить 795 710,00 грн. для погашеним заборгованості перед позивачем за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2011 року.

Оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 61,79, 88, 209, 212-218 ЦПК України, ст.15, ч. 1 ст. 113, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 148, ч.ч. 1, 2 ст. 149, ч. 1 ст. 190ЦК України, ст.ст. 12, 57 Закону України «Про господарські товариства», ч. 1 ст. 85, ч. ч. 1, 2 ст. 139 ГК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення коштів- задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит» на користь ОСОБА_1 суму коштів, в якості виплати вартості частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит» пропорційної частці ОСОБА_2 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит» в розмірі 795 710 (сімсот дев'яносто п'ять тисяч сімсот десять) гривень 00 копійок та 6 890, 00 грн. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г.Притула