Справа № 463/2681/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/2462/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляк Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_2, Управління державної автомобільної інспекції Управління МВС України у Закарпатській області про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішеннями у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_2, Управління державної автомобільної інспекції Управління МВС України у Закарпатській області про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з»ясуванням усіх обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що вчинення підпису від імені ОСОБА_2 на документах для зняття спірного автомобіля з реєстрації і його подальшого продажу іншою особою (ймовірно ОСОБА_7 Я.) підтверджено висновком експертного почеркознавчого дослідження № 124/14 від 28.04.2014 року, однак суд безпідставно не взяв зазначений висновок до уваги. Вважає, що позивач довів, що спірний автомобіль поза волею позивача був відчужений ОСОБА_6, який в свою чергу, продав його ОСОБА_5 Зазначає, що у зв»язку з тим, що спірний транспортний засіб вибув з володіння ОСОБА_2 не з його волі, з обліку ним не знімався та не відчужувався, позивач має право на його витребування на підставі ст. 388 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі №6-165цс13, відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю, суду слід зясувати, чи наділив довіритель свого представника повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був власником транспортного засобу МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, що підтверджується матеріалами справи, зокрема обліковою карткою приватного ТЗ (а.с.73, 164, том 1).

Довіреністю від 22.10.2011 року, посвідченою приватним нотаріусом ОСОБА_8, зареєстрованою в реєстрі за № 2097, позивач ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 на управління транспортним засобом з правом виїзду за кордон, продажу за ціною і на умовах на свій розсуд, зняття з обліку в органах ДАІ, належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1. Зазначеним дорученням ОСОБА_2 також надано право: проходити технічний огляд, звертатися від його імені у всі державні установи та організації, підписувати за нього заяви, отримувати довідки, отримувати належні йому гроші за проданий автомобіль та інші (а.с. 54, том 1). Вказана довіреність ОСОБА_4 не відкликалась та не була визнана недійсною.

Матеріалами справи встановлено, що 12.01.2012 року ОСОБА_2 подано заяву про зняття з обліку для реалізації транспортного засобу МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, що підтверджується заявою №68834 від 12.01.2012 року (а.с. 64, том 1), журналом карток (а.с. 65, том 1), копіями накладних про здачу та отримання транзитних номерів (а.с.88, том 1). Як вбачається з копії накладної № 1718 від 12.01.2012 року (а.с. 88, том 1), одержувачем транзитних номерів зазначено ОСОБА_2 На підставі вказаної заяви про зняття з обліку для реалізації транспортного засобу від 12.01.2012 року спірний транспортний засіб було знято з обліку Тячівським МРЕВ та продано ОСОБА_6, який зареєстрував транспортний засіб за собою, в подальшому ОСОБА_9 06.03.2013 року зняв з реєстрації спірний автомобіль, а 09.03.2013 року такий було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Судом встановлено, що автомобіль МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 був проданий ОСОБА_6 та ним зареєстрований.

06.03.2013 року ОСОБА_9 спірний автомобіль було знято з реєстрації, а 09.03.2013 року спірний транспортний засіб зареєстровано ОСОБА_5 у звязку із укладенням договору купівлі-продажу вказаного автомобіля між ОСОБА_9 та ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач надав ОСОБА_2 право відчуження автомобіля, що підтверджує його волю на продаж транспортного засобу. На час зняття автомобіля з реєстрації та продажу такого довіреність на розпорядження автомобіля ОСОБА_4 не відкликалася, а тому немає обгрунтованих підстав вважати, що продаж було здійснено без волі позивача. Крім того, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 на законних підставах придбав спірний автомобіль у ОСОБА_6, який набув на нього право власності також на законних підставах.

Доводи апеляційної скарги в частині перебування ОСОБА_2 в момент зняття спірного автомобіля з реєстрації та його відчуження за межами України на увагу не заслуговують, оскільки згідно інформації Головного центру обробки інформації, в період з 25.12.2011 року по 03.08.2012 року ОСОБА_2 державний кордон не перетинав, знаходився на території України, а тому мав змогу відчужити спірний транспортний засіб.

Судом першої інстанції правильно надано оцінку висновку експертизи №124/14 від 28.04.2014 року (а.с.77-86) та вірно визначено, що дослідження здійснювалось на підставі електрографічних копій досліджуваних документів без відібрання зразків підпису у позивача. Крім того, вказане дослідження здійснювалось на підставі заяви ОСОБА_10 не в межах цивільного провадження та не є судовою експертизою.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_11