Справа № 738/906/17
№ провадження 2/738/402/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді Сова Т.Г.

секретаря Бреус Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мена Чернігівської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Менської міської ради Менського району Чернігівської області, Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до Менської міської ради Менського району Чернігівської області, Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно. Мотивувала свій позов тим, що 09 листопада 2016 року помер ОСОБА_2, після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцем за заповітом на спадкове майно є позивач. Фактично прийнявши спадщину, позивач звернулася до Менської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, проте в отриманні свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння спадкоємцеві було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В звязку з цим, позивач звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Центральна, 16 в с. Величківка Менського району, Чернігівської області.

Позивач в судове засідання не зявилася, просила справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідачів Менської міської ради Менського району Чернігівської області та Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не зявилися, але надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують.

За таких обставин, справу можливо розглянути без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено в судовому засіданні, 09 листопада 2016 року в с. Величківка, Менського району, Чернігівської області помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 285957, виданого виконкомом Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області, актовий запис № 12 (а.с.5).

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт, в якому він на випадок смерті зробив розпорядження про те, що все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1, що підтверджується заповітом, посвідченим 04 листопада 2016 року секретарем Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, спадкоємцем якої за заповітом є позивач ОСОБА_1.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами спадкової справи № 25/2017 після померлого 09 листопада 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_1 прийняла спадщину і в установлений законом строк звернулася до Менської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що свідчить наявна в матеріалах справи постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1620/02-31 від 30.05.2017 року (а.с.38).

Згідно із законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" кожна сільська рада вела за встановленими формами по господарські книги (ст. 13 даного закону).

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 2 за 1991 1995 роки, виданої в.о. старости с. Величківка зазначено, що згідно по господарського обліку станом на 15.04.1991, житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Величківка по вул. Центральна, 16, мав статус колгоспного двору, головою колгоспного двору був ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виписаний у звязку зі смертю. В домогосподарстві був зареєстрований один. Станом на 15 квітня 1991 року дане домоволодіння мало статус «колгоспний двір» (а.с.51).

Згідно п. 6 (а) постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Отже, право власності на майно колгоспного двору, що розташоване в с. Величківка Менського району Чернігівської області по вул. Центральна, 16 збереглось за ОСОБА_2 вцілому.

Оскільки у судове засідання надана довідка відповідно до якої житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Величківка по вул. Центральна, 16, Менського району, Чернігівської області був колгоспним двором станом на 15 квітня 1991 року, то відносини мають регулюватися положеннями Цивільного кодексу Української радянської соціалістичної республіки у редакції 1963 року (далі ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року зазначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

З введенням в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Центральна, 16 в с. Величківка, Менського району Чернігівської області.

Відповідно до довідки № 135 від 06.04.2017, виданої КП «Чернігівське МБТІ» слідує, що право власності на домоволодіння за адресою: вул. Центральна, 16 в с. Величківка, Менського району, Чернігівської області не зареєстровано (а.с.9).

Технічний паспорт на житловий будинок № 16 по вул. Центральна в с. Величківка Менського району Чернігівської області виготовлено 06.04.2017 (а.с.10-14).

Згідно із звітом про оцінку майна житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: с. Величківка, вул. Центральна, 16, Менського району, Чернігівської області має загальну вартість 10862 грн. 00 коп. (а.с.15-34).

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог позивача, а саме: визнання за нею права власності на спадкове майно за заповітом після померлого ОСОБА_2, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Центральна, 16 в с. Величківка Менського району, Чернігівської області, який належав спадкодавцеві як голові і члену колгоспного двору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 392, 1268, 1269, 1297 ЦК України, ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Постановою Пленуму ВСУ №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок", ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст. ст. 31, 57, 213 - 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Менської міської ради Менського району Чернігівської області, Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на спадкове нерухоме майно за заповітом, що відкрилось після смерті спадкодавця ОСОБА_2, померлого 09 листопада 2016 року, на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в с. Величківка, Менського району, Чернігівської області по вул. Центральна, 16, загальною вартістю 10 862 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова