09 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору факторингу недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») про визнання договору факторингу недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 24 червня 2008 року між ОСОБА_4 (після реєстрацію шлюбу ОСОБА_4) та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 0705/0608/55-017, згідно якого банк надав позивачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 35 000 дол. США строком до 24 червня 2018 року включно.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками. В цей же день було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
03 січня 2013 року позивач отримала від ПАТ «Сведбанк» повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 0705/0608/55-017 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року.
Листами від 18 січня 2013 року та 20 лютого 2013 року позивач зверталася до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про надання копій документів, що підтверджують факт відступлення ПАТ «Сведбанк» права грошової вимоги до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», на що останнім 30 квітня 2013 року надано позивачу копію договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року.
Позивач зазначала, що ознайомившись з договором факторингу у неї виникли сумніви щодо його відповідності чинному законодавству та сумніви щодо дійсності факту відступлення права вимоги за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та вважала, що даний договір повинний бути визнаний недійсний, оскільки в даному договорі присутні не всі сторінки, підписані лише перша і остання та сторінки, які знаходяться в середині договору взагалі підписані однією стороною -
ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
Крім цього, позивач посилалася на те, що відповідач в той же день відступив права ТОВ «Кредитні ініціативи», а це на думку позивача вказує на те, що не мав жодного наміру реалізовувати договір факторингу № 15.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила визнати недійсним договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від
23 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», недійсним.
Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 19 квітня

2017 року та залишити в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту відповідності договору факторингу актам цивільного законодавства матеріали справи представником відповідача до суду не надано, як і самого оригіналу оскаржуваного договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 24 червня 2008 року між ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4) та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 0705/0608/55-017, згідно якого банк надав позивачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 35 000 дол. США строком до 24 червня 2018 року включно.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, у відповідності до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками. В цей же день було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

03 січня 2013 року позивач отримала від ПАТ «Сведбанк» повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 0705/0608/55-017 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року.

Листами від 18 січня 2013 року та 20 лютого 2013 року позивач зверталася до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про надання копій документів, що підтверджують факт відступлення ПАТ «Сведбанк» права грошової вимоги до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», на що позивачу 30 квітня 2013 року надано копію договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно умов якого Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відповідно до умов відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактором шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).

Згідно розʼяснень викладених в абз. 1 п. 7 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно з ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю в розумінні положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки встановив, що ОСОБА_4 не є стороною оспорюваного договору, договором факторингу ніяким чином не порушуються права позивача, оскільки обсяг зобовʼязань боржника не змінено, не надання оригіналу чи не надання повного тексту договору факторингу боржнику, не є підставою для визнання договору факторингу недійсним.

Щодо доводів про не надання повного тексту договору факторингу, як боржнику, так і до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що оскаржуваний договір містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є комерційною таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору факторингу недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова