Справа № 204/6992/16-ц
Провадження № 2/204/281/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача адвоката Васіної Л.А.,

за участю відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

за участю представників відповідачів адвоката Максименко В.І.,

адвоката Бардаченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, уточнюючи позовні вимоги, просила:

-встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2001 року по липень 2014 року;

-визнати за нею право власності на ? частину майна: пральну машину «LG» вартістю 2999,17 грн., телевізор «LG» вартістю 4832,50 грн., загальною вартістю 7831,67 грн.;

-визнати за нею право власності в порядку спадкування на ? частину майна: холодильник «Rainford» вартістю 1031,00 грн.; комп'ютер вартістю 2299,00 грн., кондиціонер «Samsung» вартістю 3332,50 грн., сантехніку вартістю 606,90 грн., а саме: умивальник вартістю 89,99 грн., стійку вартістю 85,99 грн., компакт ZIBO з сидінням вартістю 199,99 грн., панель ПВХ Білий лак вартістю 230,93 грн., загальною вартістю 7269,40 грн.;

-визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої складає 264714,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказала на те, що вона з жовтня 2001 року проживала спільно, однією сім'єю з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, вели спільне господарство, тобто знаходилися у фактичному шлюбі понад 5 років. Зазначила, що з жовтня 2001 року вона, разом з ОСОБА_8 проживали з її батьками у квартирі АДРЕСА_2; з 2003 по 2005 роки вони разом проживали на підставі договору оренди в квартирі АДРЕСА_3. У травні 2005 року померла мати ОСОБА_8 - ОСОБА_9, та разом з батьками позивача, вони брали участь у похованні мами ОСОБА_8. Після смерті матері, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_8 спільними зусиллями, за спільні кошти зробили капітальний ремонт у АДРЕСА_4: замінили електричну проводку, батареї, сантехніку, поставили пластикові вікна. Після закінчення ремонтних робіт з 2006 року вони разом з ОСОБА_8 стали мешкати у квартирі АДРЕСА_5. За час спільного проживання ними за спільні кошти у 2008 році було придбано холодильник «Rainford» вартістю 1031,00 грн.; комп'ютер вартістю 2299,00 грн., у 2013 році - пральну машину «LG» вартістю 2999,17 грн., кондиціонер «Samsung» вартістю 3332,50 грн., телевізор «LG» вартістю 4832,50 грн., сантехніку вартістю 606,90 грн., загальною вартістю 15101,07 грн. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер, про що 24 травня 2016 року складено відповідний актовий запис №1145. У зв'язку з тим, що вона та ОСОБА_8 проживали однією сім'єю, починаючи з 2001 року, позивач вважає, що вона є спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом після його смерті, та відповідно до вимог ст.ст.70,74 СК України, має право на 1/2 частину майна, тому позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач, представник позивача, кожна окремо, підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави, які зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4, якій померлий ОСОБА_8 був двоюрідним братом, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3, який згідно копії поданої нотаріусу заяви, є батьком ОСОБА_8, та його представник, в судовому засіданні, кожний окремо, заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що ОСОБА_1 з 2005 року не проживала з його сином однією сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_4 за трагічних обставин помер його син. Зазначив, що коли він приїхав до сина, на нього напали невідомі, почали бити, він - отримав тяжкі тілесні ушкодження, а син - помер від отриманих ножових поранень. Зараз, він перебуває під вартою та утримується у слідчому ізоляторі Дніпропетровської області у зв'язку з порушеним кримінальним провадженням за даним фактом. Після смерті ОСОБА_10, відкрилася спадщина, яка складається із побутової техніки, купленої ОСОБА_8 та квартири АДРЕСА_6, яку отримав ОСОБА_8 після смерті своєї матері ОСОБА_9 Йому відомо, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись: він - ОСОБА_3 (батько померлого), ОСОБА_5 (рідний дядько померлого), ОСОБА_4 (двоюрідна сестра померлого) та ОСОБА_1 (співмешканка померлого за період з 2001 по 2005 роки). Проте, зазначив, що ОСОБА_1 з вересня 2005 року у спірній квартирі не проживає, а проживає в квартирі своїх батьків.

Відповідач ОСОБА_5, який згідно копії поданої нотаріусу заяви, є дядьком ОСОБА_8, та його представник, в судовому засіданні, кожний окремо, також заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_7 належала матері ОСОБА_8 - ОСОБА_9, після смерті якої, зазначена квартира стала належати ОСОБА_8. Він проживав у ній сам, сам отримав кредит в банку, сам робив ремонт в цій квартирі; ОСОБА_8 спілкувався з ОСОБА_5, більшість вихідних днів вони проводили разом за адресою ОСОБА_5: АДРЕСА_9; ОСОБА_8 розповідав йому, що у нього була дівчина ОСОБА_1, з якою він товаришував, потім зустрічався, але все це було у період з 2003-2005 років, разом із ОСОБА_1 він ніколи до нього не приїжджав, сімейних спілкувань у них не було. Про інших жінок, йому не відомо.

Представник третьої особи - Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Кодекс про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, не містив терміну «проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу».

Так, згідно частини 1, 2 статті 6 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян.

Згідно частини 1 статті 158 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), одруження підлягає реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Отже, період з 2001 року, який зазначає позивач в своїй позовній заяві, по 01 січня 2004 року, як період проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та жінки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації шлюбу, не може ґрунтуватись на нормах закону - Сімейного кодексу України, оскільки на час виникнення спірних правовідносин був чинний Кодекс про шлюб та сім'ю України.

Так, згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України, цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року.

Отже, норма статті 74 Сімейного кодексу України, згідно якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, на що посилається позивач у своїй позовній заяві, почала діяти з 01 січня 2004 року.

Таким чином, факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу має юридичне значення лише з 01 січня 2004 року, а до 01 січня 2004 року законодавець не передбачав можливість встановлення такого факту.

Згідно із п.5 ч.1, ч.2 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За положеннями ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, установлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

З метою встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, судом були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_11, яка є близькою подругою позивача, допитана в судовому засіданні зазначила, що з позивачем знайома ще зі школи. Приблизно у 2000 році ОСОБА_1 почала зустрічатись із ОСОБА_8, потім вони жили разом, спочатку на АДРЕСА_10 у батьків ОСОБА_12, потім винаймали квартиру на АДРЕСА_11, а потім - на АДРЕСА_10 у квартирі ОСОБА_8. Будь-яких дат свідок не змогла згадати, зазначивши, що не пам'ятає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, зазначила, що вона є подругою позивача з 2000 року. ОСОБА_14 та ОСОБА_8 як сім'ю, знає, що вони бажали зареєструвати шлюб, робили в квартирі ремонт та збирали гроші на весілля. Зазначила, що проживали вони разом до 2014 року, ще на своєму дні народженні бачила їх разом, бо вони приходили до неї, але на момент смерті ОСОБА_10, вони вже разом не проживали.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які є подружжям, та були допитані, кожен окремо, в судовому засіданні, зазначили, що ОСОБА_14 та ОСОБА_8 були друзями їх сина ОСОБА_17 та їх бувшої невістки ОСОБА_11, які були разом у 2008 році на весіллі його сина. Зазначили, що вони працюють на ринку «Каверіна» у м.Дніпро, куди ОСОБА_14 разом з ОСОБА_17 приходили за продуктами харчування; вважали їх сім'єю; не знали, який був у них статус, чи жили вони разом та чи були одружені, це їм не було відомо. У 2011 році їх син розійшовся з невісткою, проте, ОСОБА_11 продовжувала спілкуватись з ОСОБА_1.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 зазначив, що був сусідом ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_12. З 2014 року він мешкає за цією адресою. ОСОБА_1 бачив лише два рази: напередодні судового засідання та під час його допиту в якості свідка в судовому засіданні. ОСОБА_8 з дівчинами - не бачив.

Свідок ОСОБА_19 допитаний в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 була дівчиною ОСОБА_8, про це йому стало відомо зі слів сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_4. В приводу ремонту та побутової техніки свідок нічого не зміг повідомити.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеними свідками, їх показання об'єктивно підтверджують спільне проживання позивача з померлим ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по червень 2011 року.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Даючи оцінку наступним доказам, суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог в частині визначення кінцевого періоду проживання, оскільки копії фотографій про спільний відпочинок з ОСОБА_8, як і вітальні листівки, не свідчать про спільне проживання та ведення спільного господарства, крім того, зазначені фотокартки, не містять відбитку числа, місяця та року події, а оригінали фотокарток, які були оглянуті в судовому засіданні, на їх зворотному боці, містять лише один рік, та який, на всіх фотокартках, зазначений однією ампулою синього кольору, що не можна визнати належним доказом (а.с.40-43).

Надана позивачем квитанція про нібито на здійснення останньою поховання ОСОБА_8, не може свідчити про те, що обов'язок по похованню ОСОБА_8 був зроблений саме позивачем, оскільки зазначена копія квитанції не містить загальних зазначень, притаманних бланку «квитанція», та остання не містить зазначення: на чиє саме ім'я чи кому саме, остання була виписана (а.с.10); крім того, суд зауважує, що більшість копій квитанцій, які надані позивачем про сплату комунальних послуг на підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства, містить прізвище платника ОСОБА_8, і лише деякі з них - ОСОБА_9 - померла мати ОСОБА_10 (а.с.11-26), проте, аж ніяк, не прізвище ОСОБА_1; а наявність лише трьох квитанцій із зазначенням прізвища платника «ОСОБА_1.», які містять дату проведення платежу за водопостачання і водовідведення, абонплата та вивезення побутових відходів - 18 жовтня 2016 року (а.с.28), так само, не може бути належним доказом підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства, оскільки зазначені платежі були здійснені вже після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9); виписка ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 26.03.2007 року по 12.02.2008 року не може підтверджувати позовні вимоги щодо ведення спільного господарства, оскільки видана на ім'я ОСОБА_1 (а.с.30).

Аналіз письмових доказів - копії свідоцтва про право власності на житло від 19.08.2006 року, виданого на ім'я ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_8, так само, не підтверджує позовні вимоги, та зазначене не свідчить про спільне проживання та ведення спільного господарства; проведення капітального ремонту у спірній квартирі, так само, як і придбання побутової техніки, не свідчить про те, що останнє було придбано за спільні кошти; наданий позивачем договір №26/03-1 від 26.03.2007 року, укладений між ПП ОСОБА_20 та ОСОБА_21 із якого вбачається виготовлення та установка металопластикових вікон, не являється належним і допустимим доказом, оскільки із тексту договору не вбачається, що останній укладений або ОСОБА_1, або ОСОБА_8 для виготовлення та установки вікон саме у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, крім того, останній, укладений із сторонньою особою (а.с.31,32,33); надані позивачем: копія видаткової накладної №ГД-951 від 30.03.3008 р., копія договору поставки №ГД-951, копія видаткової накладної №ЧАРL5-0080 від 07.03.2013 р., (а.с.34, 34 зворот, 35), не підтверджують позовні вимоги, оскільки всі, без винятку, видані на ім'я ОСОБА_8

Отже, позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав, зазначених обставин позивач не довела, чим не виконала вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

З урахуванням наведених норм, суд вважає вірним встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та жінки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по червень 2011 року.

Що стосується вимог позивача про визнання за нею право власності на ? частину майна: пральну машину «LG» вартістю 2999,17 грн., телевізор «LG» вартістю 4832,50 грн., загальною вартістю 7831,67 грн.; право власності в порядку спадкування на ? частину майна: холодильник «Rainford» вартістю 1031,00 грн.; комп'ютер вартістю 2299,00 грн., кондиціонер «Samsung» вартістю 3332,50 грн., сантехніку вартістю 606,90 грн., а саме: умивальник вартістю 89,99 грн., стійку вартістю 85,99 грн., компакт ZIBO з сидінням вартістю 199,99 грн., панель ПВХ Білий лак вартістю 230,93 грн., загальною вартістю 7269,40 грн.; право власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої складає 264714,00 грн. зазначені вимоги задоволенню не підлягають як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

При цьому, суд вважає необхідним зауважити, як вбачається з копії спадкової справи №457/2016 рік до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, що свідчить про наявність інших спадкоємців, а тому, позивач не позбавлена права звернення до нотаріуса у порядку, передбаченому главою 86 ЦК України.

Інші посилання позивача та її представника є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилаються останні, не ґрунтуються на законі.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги щодо відшкодування судових витрат, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 3, 74 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та жінки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по червень 2011 року.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачи апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Токар