Справа № 456/745/17
Провадження № 2/456/960/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого: судді Шрамка Р. Т.

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. народження відносно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. народження. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 - чоловік її дочки ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження - її онука, дочка дочки. Дочка є ученицею 7 класу СЗОШ с. Угерсько Стрийського району та з народження зареєстрована та проживає разом із позивачем в господарстві, що належить на праві власності чоловіку, а її дідусю ОСОБА_5. Відповідач не є біологічним батьком дитини. Біологічний батько дитини ОСОБА_6 позбавлений щодо неї батьківських прав рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2009р. Відповідач усиновив онуку згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.03.2010р. За життя дочка тяжко хворіла, всі обов'язки по вихованню дитини, її догляду в основному здійснювала позивач та її чоловік. Після смерті дочки позивач продовжує здійснювати догляд за онукою, виховує та утримує її. Відповідач продовжував проживати разом з ними у їхньому господарстві і після того як дочка померла. В січні 2016р. відповідач виїхав начебто на заробітки, повернувся в червні 2016р. забрав свої особисті речі та знову поїхав начебто на заробітки. З того часу він з ними не спілкується, не телефонує, на дзвінки не відповідає, навіть не вітав дитину з днем народження. ОСОБА_2 не утримує їхню онуку, його не цікавить її життя, навчання. В жовтні 2016р. на сторінці відповідача у соціальній мережі онука побачила виставлені фотографії з весілля відповідача. Дитина залишилася без батьківського піклування та опіки. Щоб призначити позивача, ОСОБА_1, опікуном неповнолітньої онуки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, слід позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неї. Висновком органу опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації Львівської області затвердженого Розпорядженням голови райдержадміністрації №98 від 10.02.2017р. встановлено за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої онуки. Сам відповідач нотаріально посвідченою заявою від 12.01.2017р. дав згоду на позбавлення його батьківських прав.

Позивач в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву згідно якої просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву згідно якої позов підтримала.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, про позбавлення його батьківських прав, у зв'язку з тим, що він не являється біологічним батьком дитини та впродовж тривалого часу не бере участі у вихованні онуки, не відвідує її, життям та здоров'ям не цікавиться.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони (ст.. 60 ЦПК України).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4., померла ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть видане виконкомом Угерської сільської ради Стрийського району Львівської області, яка була дочкою позивача.

Згідно свідоцтва про шлюб від 19.10.2007р., 19.10.2007р., було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2, та ОСОБА_7 Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_7, змінила своє дошлюбне прізвище на - ОСОБА_7Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.03.2010р., ОСОБА_2, усиновив ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. народження, та в подальшому її прізвище та по батькові було змінено.

Згідно свідоцтва про народження, виданого повторно, відділом реєстрації актів цивільного стану Стрийського району Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 07.05.2010р., ІНФОРМАЦІЯ_3., народилась ОСОБА_3.

Згідно заяви ОСОБА_2, завіреної нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Савицькою Т.О., останній не заперечив проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. народження.

Згідно висновку органу опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації від 10.02.2017р. за №98, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити гр.. ОСОБА_2, батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. народження, за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню.

Відповідно до вимог ст.. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статтей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст.. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки ОСОБА_3, не піклується про неї, не забезпечує її матеріальне утримання, не бажає виконувати свої батьківські обов'язки.

Аналізуючи вищенаведене, факти викладені в заяві, дослідивши матеріали справи та заяву відповідача в суду не викликає сумніву, що ОСОБА_2, ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні доньки, не надає матеріальну допомогу, родинних стосунків із нею не підтримує, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст.10, 58 - 61, 88, 154, 197, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 164, 165 СК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. народження батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. народження.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Р. Т. Шрамко