Справа № 368/582/16-ц Головуючий у І інстанції Закаблук О. В.
Провадження № 22-ц/780/4315/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 47 10.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Лівінського С.В.

суддів: Журби С.О.

Кашперської Т.Ц.

за участю секретаря судового засідання Волошина В.Р.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, - ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_6, на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з наведеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 08 вересня 2012 року вона, уклала шлюб з відповідачем. В шлюбі прожили три роки та мають спільну доньку ОСОБА_7 У жовтні 2015 року нею до суду було подано позов про розірвання вказаного шлюбу. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року їхній шлюб було розірвано.

За час подружнього життя вона з відповідачем придбали автомобіль ВМW 523І, який 29 січня 2014 року було зареєстровано за відповідачем.

Але під час розгляду судом справи їй стало відомо про те, що відповідач в потай від неї продав вказаний автомобіль своїй матері ОСОБА_5 за 149121 грн.

Пояснила також, що відповідач відмовився добровільно поділити грошові кошти, виручені від продажу, тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати наведені кошти об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, отримані внаслідок продажу автомобіля марки ВМW 523І державний реєстраційний знак: НОМЕР_2 визнати за нею право власності на 1/2 частину цих коштів, яка становить 74560,50 грн та стягнути з ОСОБА_4 на її користь вказану частину коштів.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13 червня 2017 року позов задоволено. Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя кошти в розмірі 149121 грн, отримані внаслідок продажу автомобіля марки ВМW 523І, державний реєстраційний знак: НОМЕР_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину цих коштів, в розмірі 74560,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 частину спірних коштів, в розмірі 74560,50 грн.

Відповідач з вказаним рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вважав вказане рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім іншого вважає, що суд не надав належної оцінки обставинам справи та прийшов до невірних висновків, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 вересня 2012 року сторони зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

10 листопада 2015 року рішення Кагарлицьким районним суду шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу 29 січня 2014 року сторони придбали автомобіль ВМW 523І, державний реєстраційний знак НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я відповідача.

04 серпня 2015 року даний автомобіль ОСОБА_4 був проданий його матері ОСОБА_5

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вищезазначене майно було придбане сторонами в період шлюбу, тому дане майно є їх спільною сумісною власністю і їх частки в цьому майні є рівними.

Колегія суддів погоджується з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За наведеного, суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, а також дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч твердженням апелянта, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ним не доведено перед судом обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень на позов, а саме, що вказаний автомобіль ним було придбано за особисті кошти.

За наведеного, посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду України у справах №6-79цс 13 від 02 жовтня 2013 року, №6-38цс15 від 03 червня 2015 року є безпідставним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не дають підстав для зміни або скасування правильного по суті і справедливого рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому, керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 218, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів із дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.В. Лівінський

судді: С.О. Журба

Т.Ц. Кашперська