Справа № 2/593/52/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Бережанський районний суд Тернопільської області

"23" травня 2017 р.

в особі: судді Німко Н.П.

при секретарі Олексів О.Б.

з участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представників третьої особи

на стороні позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору служби в справах дітей, надання соціальної допомоги сімям з дітьми та молоді Бережанської міської ради про дачу дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_7 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3, зазначивши третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача службу в справах дітей, надання соціальної допомоги сімям з дітьми та молоді Бережанської міської ради й згідно уточнених позовних вимог просила суд постановити судове рішення, яким надати дозвіл на оформлення проїзних документів, а також на виїзд закордон в Іспанію, в період часу із 20 лютого 2017 року по 01 вересня 2017 року малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_3, в супроводі матері ОСОБА_7. Судові витрати стягнути з відповідача на її користь. В обґрунтування заявлених вимог в позові зазначено, що вона та відповідач у шлюбі не перебували і разом не проживають, є батьками малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачкою. На даний час позивачка бажає поїхати разом із сином до своєї рідної сестри, яка проживає в Іспанії у власній квартирі. Згідно уточнених вимог таку поїздку вона планує в період з 20 лютого по 01 вересня 2017 року. Метою поїздки із сином є його відпочинок, ознайомлення із життям закордоном, розширення його кругозору та світосприйняття, що буде сприяти його усесторонньому розвитку, реалізації його права на повноцінний відпочинок та буде відповідати його інтересам. Також дитина познайомиться із близькими родичами рідною тіткою, братом та сестрою. Однак відповідач у наданні нотаріально завіреного дозволу виїзду дитини закордон відмовив позивачці у грубій формі, посилаючись на неприязні стосунки, які між ними склалися. Вважає, що через такі дії відповідача порушуються права дитини. А тому й звернулася до суду із вищевказаними вимогами.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити. Обґрунтували свої вимоги тим, що відповідач фактично безпідставно не дає добровільного дозволу на тимчасовий виїзд за кордон спільного з позивачкою малолітнього сина, внаслідок чого порушуються права дитини на повноцінне спілкування з родичами за кордоном, на його розвиток. В решті дали пояснення, які за своїм змістом аналогічні змісту позовної заяви. Також позивачкою доповнено, що влітку 2016 року вона відпочивала з сином в ОСОБА_2 на морі. Сину дуже сподобалося, він почав краще рости, спілкувався з оточуючими, відбулася позитивна динаміка розвитку його мовлення, з яким у дитини попередньо були труднощі. Тепер її рідна сестра, яка проживає в Іспанії біля моря, кличе до себе в гості і там звісно кращі умови для відпочинку. Син дуже хоче знову побувати на морі і перебування в новій для нього обстановці дуже позитивно впливає на його інтелектуальний та фізичний розвиток, не зважаючи на його вік, оскільки саме зараз він швидко розвивається і йому є дуже корисними нові позитивні враження. Відповідач пропонував їхати разом з ними закордон на відпочинок, але вона категорично проти цього, оскільки вони з відповідачем перебувають у вкрай неприязних відносинах, бувало, що приходив вночі, гримав в двері, будив, погрожував вбивством, між ними неможливе нормальне спілкування і перебування дитини в таких стресових конфліктних ситуаціях є для неї вкрай небажаним. Попередньо відповідач постійно їй наголошував, що позбавить її батьківських прав і забере в неї дитину, після чого вона сина більше не побачить. Також знав, що її сестра живе закордоном і буде час, коли виникне потреба у його дозволу на поїздку з дитиною до неї, і при цьому наголошував, що він їй такого дозволу не дасть і вона кожного разу буде змушена просити у нього такий дозвіл. Щодо твердження відповідача, що їде з дитиною закордон на постійно, то вважає такі твердження безпідставними, оскільки вона має постійне місце роботи медсестрою в місті Бережани, де також має постійне місце проживання і з червня 2017 року виходить на роботу, дитина з вересня 2017 року вже записана в садок. А для того, щоб жити закордоном постійно в неї немає можливості, оскільки там нерухомості немає, як і роботи. Постійне перебування закордоном за наявності дозволу суду лише на визначений строк, є незаконним і у такому випадку вони з сином будуть повернуті в Україну примусово.

У судовому засіданні відповідач та його представник позову не визнали, щодо його задоволення заперечили, подали на нього письмові заперечення, у яких зокрема зазначили, що відповідач не визнає факту тимчасового виїзду дитини за кордон, оскільки вважає, що позивачка має на меті вивезти дитину за кордон на постійне місце проживання. На його думку є надуманими й такими, що не відповідають справжнім намірам твердження позивачки про те, що згадана поїздка буде сприяти всебічному розвитку дитини, реалізації її права на відпочинок та буде відповідати її інтересам. Вважає, що такі твердження є виключно декларативними і не відповідають реаліям, оскільки дитина на даний час в силу свого віку та інтелектуального розвитку не може дати обєктивну оцінку подіям. А повноцінний відпочинок він як батько може забезпечити дитині і без виїзду з України. На його думку, кінцевою ціллю позивачки є виїзд їх малолітнього сина з України, оскільки у приватній розмові вона неодноразово наголошувала йому (відповідачу), що має намір виїхати на постійне місце проживання до своєї сестри в Іспанію та забрати із собою дитину, казала, що ненавидить свою роботу, як і спілкування з людьми, казала про сірість обстановки де вона проживає і коли дитині буде 2 роки, то виїде закордон. Як доказ цього посилався на факти чисельних звернень позивачки до правоохоронних органів із заявами про вчинення ним (відповідачем) стосовної неї неправомірних дій, за результатами перевірки такі звернення не підтвердилися. Вважає, що такі звернення були спрямовані виключно, щоб шантажувати його для того, щоб він не чинив їй перешкод виїзду дитини за кордон.

Такі заперечення відповідач у судовому засіданні підтримав, наполягає на тому, що позивачка має на меті вивезти їх спільну дитину закордон на постійно і він не буде мати можливості бачитися з дитиною й спілкуватися із сином, а тому у даному випадку будуть порушені його, як батька права, свободи і інтереси та неповнолітньої дитини. Також вважає, що надання судом дозволу на майбутнє виїзд дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, визначеним ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України, які визначають рівність прав та обов»язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавлять його, як батька можливості приймати участь у вихованні сина та спілкуванні з ним. Також повідомив суд, що дасть свою згоду на тимчасовий виїзд дитини закордон, якщо він особисто буде супроводжувати дитину і мати у такій поїздці, для того щоб бачити і спілкуватися з дитиною, а також контролювати, куди вони будуть їхати і що дитина буде робити. Також заявив про готовність профінансувати таку поїздку, одночасно повідомивши, що його доходом є пенсія в розмірі 1247,00 грн. щомісячно, але ще має заощадження і в місяць він витрачає близько 15 00,00 грн.

Представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача служби в справах дітей, надання соціальної допомоги сімям з дітьми та молоді Бережанської міської ради у судовому засіданні позов підтримали, щодо його задоволення не заперечили, вважають, що позитивне рішення суду за заявленими позовними вимогами буде відповідати інтересам насамперед дитини і жодним чином не буде порушувати права, свободи та інтереси відповідача як батька дитини.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка є матір»ю позивачки повідомила суду, що з позивачкою перебуває у нормальних стосунках, а з відповідачем у неприязних. Також пояснила, що між батьками дитини постійні конфлікти та неприязні стосунки, коли вони разом, то дитина чує лише крики, скандали, а тому нервує. Відповідач бє позивачку при дитині, а тому позивачка боїться його. Повідомила, що у її доньки (позивачки) немає можливості залишитися на постійне проживання в сестри закордоном, оскільки нелегалів на роботу не беруть, а в сестри «на шиї» вона з дитиною сидіти не буде, бо та має там своїх дітей, працює шеф-кухарем в ресторані і виплачує кредит 16-ть років за квартиру 210 кв. метрів. А в Бережанах, вона (позивачка) має постійне місце роботи із заробітною платою близько 5 000,00 грн., має де жити.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що позивачку знає з вигляду, стосунків близьких не підтримують, відповідача знає, в минулому разом працювали. Пригадує випадок, коли влітку 2015 року, чув як позивачка говорила з відповідачем, коли той просив помиритися, але вона не погоджувалася, той просив визнати за ним батьківські права, а позивачка казала, що це в її плани не входить бо вона планує виїжджати закордон.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що позивачку знає з вигляду, стосунків близьких не підтримують, відповідача знає, стосунки із ним товариські. Пригадує випадок, коли наприкінці серпня на початку вересня 2015 року, чув розмову позивачки із відповідачем, коли та говорила, що буде жити з дитиною закордоном і «його закордону їй не потрібно». Початку й кінця розмови між зазначеними особами він не чув, розмова відбувалася в формі суперечки, позивачка все казала, що їй щось не потрібно. Саме тоді відповідач привіз їй якісь речі для дитини з-закордону. Про характер стосунків між сторонами йому відомо зі слів відповідача.

На пояснення зазначених свідків позивачка у судовому засіданні пояснила, що розмова між нею та відповідачем дійсно мала місце у вказаний період часу, однак вона була іншого змісту і стосувалася іншої поїздки закордон, а саме - її особистої, для отриманні візи.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що вона є начальником служби у справах дітей, надання соціальної допомоги сімям з дітьми та молоді Бережанської міської ради, із сторонами по справі знайома у зв»язку із вирішенням спору, стосунки між нею та сторонами відсутні. Також пояснила, що позивачка звернулася в службу за висновком для отримання дозволу на тимчасовий виїзд із дитиною закордон, питання було розглянуте на комісії й вирішене позитивно, оскільки відповідає інтересам дитини. Такими інтересами зазначила те, що внаслідок такої поїздки дитина побачить світ, буде з родичами, які проживають закордоном, спілкуватиметься з ними.

Суд, заслухавши позицію учасників процесу, представників сторін та третьої особи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх повній сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійснення права перебування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до змісту пунктів 1, 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р., виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

У відповідності до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Також, статтею 3 вищевказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Абзацом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 17, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти.

Ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.

Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Нормами ч.2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, що порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом.

Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України визначено, що батьки мають рівні права та обов»язки щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150, ч., ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх пав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; …батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч.7,8 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливими урахуванням інтересів дитини.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, у відповідності з вимогами ст.212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-ИД №-226965 від 26 листопада 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області України, батьками ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_7, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 24 червня 2014 року зроблено відповідний актовий запис за №96.

Батько дитини - відповідач по справі ОСОБА_3 в позасудовому порядку та у судовому засіданні відмовився надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон для відпочинку, посилаючись на те, що позивачка має намір виїхати з дитиною закордон не для тимчасового перебування, а на постійно. Суд вважає необґрунтованими такі твердження відповідача, оскільки вони не підтверджені належними й допустимими доказами у справі, покази ж допитаних зі сторони відповідача свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не є достатніми доказами для такого висновку, оскільки розмова між сторонами, свідками якої були вказані особи, відбувалася близько 2 років тому назад, свідки не чули всього змісту розмови між сторонами, а з повідомленого свідками змісту розмови між сторонами не вбачається того, що позивачка має на меті у вказаний в позовній заяві період виїхати дитиною на постійне місце проживання закордон.

Також суд вважає не належними доказами в обґрунтування таких тверджень відповідача й подані ним висновки працівників Бережанського відділу поліції ГУ НП України в Тернопільській області про результати розгляду телефонних звернень позивачки від 21 січня, 21 липня 03 серпня, 09 вересня,16 вересня, 28 вересня та 08 грудня 2015 року, а також постанову про закриття кримінального провадження від 30 червня 2016 року. Як вважає суд, такі документи свідчать про те, що у вказаний в таких документах час, сторони перебували у неприязних стосунках, між ними виникали конфліктні ситуації з приводу спілкування відповідача з дитиною. Одночасно, суд вважає, що зазначені висновки правоохоронних органів не містять жодних відомостей, як б підтверджували твердження відповідача про те, що у вказаний позивачкою період - з 20 лютого по 01 вересня 2017 року, вона має намір вивезти дитину закордон на постійне місце проживання, а не тимчасово, для відпочинку та спілкування з родичами.

Також у судовому засіданні стороною відповідача не надано жодного належного й допустимого доказу того, що такий тимчасовий виїзд дитини закордон порушить права, свободи та інтереси відповідача, як батька дитини. Необґрунтованими є твердження відповідача й про те, що на надання рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, оскільки така вимога стороною позивача не заявлена й судом не розглядається.

Одночасно суд вважає за доцільне критично оцінити висновок Бережанської міської ради про продовження терміну дії дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон ( №-7 від 12 травня 2017 року), яким вирішено продовжити позивачці термін дії дозволу на тимчасовий виїзд за кордон зазначеної дитини до 01 вересня 2017 року. Так, у резолютивній частині вказаного висновку зазначено про винесення такого рішення на затвердження виконкомом Бережанської міської ради. Однак, суду не надано прийнятого з цього приводу рішення виконкому такого органу місцевого самоврядування. Проте суд врахував, що такий висновок по своїй суті має рекомендаційний характер і у судовому засіданні представник третьої особи служби в справах дітей, надання соціальної допомоги сімям з дітьми та молоді Бережанської міської ради заперечень проти прозову немає і вважає, що такий тимчасовий виїзд дитини закордон буде відповідати інтересам останньої і не порушить інтересів та прав відповідача, як батька дитини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини закордон, узгоджується з її правами та обовязками, покладеними на неї Сімейним кодексом України. А тому суд не вбачає наявності існування жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право тимчасового виїзду дитини закордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь-яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини, судом не встановлено.

Як вважає суд, відповідач такою своєю необґрунтованою відмовою в позасудовому порядку надати дозвіл дитини виїхати закордон для відпочинку, порушив права дитини на відпочинок, охорону здоров'я та свободу пересування і таке право дитини підлягає захисту, шляхом задоволення позовних вимог.

Отже, аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність захисту, реалізації та забезпечення прав, інтересів та свобод малолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_7 є законними, обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньому ОСОБА_8 за межі території України у супроводі матері ОСОБА_7 без згоди батька ОСОБА_3 та на оформлення матір»ю необхідних проїзних документів для цієї мети.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 160, 161 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 210, 212-215, 224-226 ЦПК України, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 р., суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини закордон без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл на оформлення проїзних документів, а також на виїзд закордон в Іспанію , в період часу із 20 лютого 2017 року по 01 вересня 2017 року малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_3, в супроводі матері ОСОБА_7.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_7 551 (п»ятсот п»ятдесять одну) гривню 20 коп. понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору при поданні позову до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд Тернопільської області.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_12