Справа № 360/1048/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/2574/17 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 30 30.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Таргоній Д.О.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_2, Немішаївська селищна рада Бородянського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 його сусіди, які 29 травня 2015 року демонтували та вкрали його огорожу із металевої сітки, чим завдали йому матеріальні збитки у розмірі: 935,64 грн. - вартість металевої сітки, 156 грн. та 230 грн. - антисептик, 316 грн. шифер, 81 грн. - щебінь. В червні 2015 року він встановив нову огорожу, витративши на це 7475 грн. Однак відповідачі 16 травня 2016 року зламали огорожу, розбили "відмостки", вирвали хвіртку, розбили шифер, який покривав туалет, зайшовши до двору побили вхідні двері, розбили скло на вхідних дверях та на веранді (10 шт.), порубали мангал та три плодоносні дерева. Остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 11420,34 грн. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди, 614,86 грн. судових витрат та 500 грн. витрат на юридичне обслуговування.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою мотивуючи тим, що незважаючи на спір щодо порядку користування земельними ділянками ОСОБА_4 на земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні та щодо якої не встановлено межу, збудував паркан із старих дощок, чим створив загрозу її безпеці та майну, тому просила зобов'язати його знести самовільно збудований паркан на земельній ділянці якою вона користується та стягнути на її користь 551,21 грн. судових витрат та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою від 31 січня 2017 року за заявою позивача його позов до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишений без розгляду.

ОСОБА_2 проти позову заперечував частково, визнав що своїми діями заподіяв шкоду ОСОБА_4 у вигляді пошкодженої шибки та одного скла в іншій частині позов не визнав, з підстав відсутності доказів спричинення шкоди на вказану суму.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 13 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 416 грн., на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та на відшкодування понесених судових витрат 551, 20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 за основним позовом, ОСОБА_3 за зустрічним подали апеляційні скарги.

Так ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, невірно оцінено надані ОСОБА_2 пояснення в частині визнання факту пошкодження шибки та вікна, а не визначеної суми шкоди у розмірі 416 грн., крім того позивачем не доведено співмірність завданої моральної шкоди 5000 грн.

ОСОБА_3 у своїй скарзі посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не взято до уваги докази щодо розміщення паркану ОСОБА_4 на її земельній ділянці, а саме зведений план земельних ділянок, до погодження межі у кожної зі сторін відсутні підстави для самостійного встановлення парканів.

Тому апелянти просили скасувати рішення суду у справі за первісним та зустрічним позовами та постановити нове, яким відмовити позивачу за первісним позовом в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються власниками сусідніх домоволодінь і їхні земельні ділянки були розділені парканом з металевої сітки, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.9), копіями планів (а.с.38, 53, 54) та визнається сторонами.

Внаслідок того, що відповідач ОСОБА_2 демонтував паркан з металевої сітки, що стояв на межі земельних ділянок, позивач ОСОБА_4 збудував дерев'яний паркан, який 16 травня 2016 року ОСОБА_2 був руйнований, крім цього останній розбив вікна веранди в будинку ОСОБА_4, виламав хвіртку та шифер, що накривав туалет, чим спричинив позивачу матеріальну та моральну шкоду.

Частково задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в суді знайшло своє підтвердження заподіяння позивачу ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди з боку відповідача ОСОБА_2, внаслідок пошкодження його майна, проте не доведено розмір заявлених вимог. Також не надано належних і допустимих доказів, що підтверджують порушення прав ОСОБА_3, внаслідок встановлення на місці демонтованого паркану з металевої сітки - паркану з дощок.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України та посилаючись, що через протиправну поведінку відповідача ОСОБА_2 позивач поніс майнові збитки через побиття шибки і одного скла, які визнані відповідачем, тому стягненню підлягає сума у розмірі 416 грн., в решті позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди позивачем не доведені та й позивач не оскаржує такі висновки суду. Крім того, позивач випробував моральні страждання внаслідок пошкодження його майна, та змушений був прикладати зусилля, що необхідні для його відновлення. Стягнувши з відповідача на користь позивача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер й обсяг такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що він не згоден з розміром шкоди визначеної судом до стягнення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не спростовані.

Згідно із ч. ч. 2, 3, 5 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні громадян, і додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Таким чином, залишаючи зустрічний позов без задоволення, суд вірно виходив із того, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки ОСОБА_3 фактично не погоджується із існуючими межами земельних ділянок, при цьому рішення з приводу встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) органом місцевого самоврядування не приймалось, дані кадастрового плану та копії паспортів не є підтвердженням факту наявності порушень права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 з боку ОСОБА_4 При цьому встановлення меж земельних ділянок не належить до компетенції судів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :