ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Лубенської міської ради Полтавської області до ОСОБА_4 про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року Лубенська міська рада Полтавської області звернулася до суду з даним позовом, свої вимоги мотивуючи тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24 травня 2013 року відповідач набув право власності на будівлі та споруди (адмін. корпус з підвалом, площею 901,6 кв. м, гараж-склад площею 593,1 кв. м, гараж площею 257 кв. м, вбиральня, два склади ГСМ (погріб), пилорама площею 164,9 кв. м, виробничий цех площею 1 487,8 кв. м, трансформаторна, ворота, огорожа) по АДРЕСА_1.

Будівлі знаходяться на земельній ділянці площею 1,5891 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Попереднім власником будівель, Приватним підприємством «Віка-плюс» (далі - ПП «Віка-плюс») земельна ділянка використовувалась на підставі договору на право тимчасового користування землею від 05 грудня 2000 року, який закінчився 05 грудня 2011 року.

Звернення відповідача про надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 не надходило.

28 березня 2014 року позивачем відповідачу направлено лист з вимогою про оформлення права користування земельною ділянкою, яка залишена відповідачем без задоволення.

Згідно з листом від 14 березня 2016 року Лубенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області відповідач починаючи з 24 травня 2013 року не сплачував орендну плату.

21 квітня 2016 року Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин проведено обстеження зазначеної земельної ділянки та встановлено, що вона перебуває у фактичному користуванні відповідача без правоустановчих документів.

Відповідно до ЗК України, Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою КМ України від 19 квітня 1993 року № 284, рада просить стягнути з відповідача в межах строку позовної давності 192 070 грн 68 коп. збитків.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року, позов Лубенської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення збитків задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Лубенської міської ради 192 070 грн 68 коп. збитків.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Лубенської міської ради 2 881 грн 06 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з положень ст. ст. 125, 152, 157 ЗК України та встановили, що після придбання будівель ОСОБА_4 не вчинив дій щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та продовжував користуватись нею, не сплачуючи жодних платежів, чим завдав позивачу збитки.

Доводи касаційної скарги щодо порушення його конституційних прав, не доведення упущеної вигоди позивача та наявності збитків є необґрунтованими з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24 травня 2013 року між ПП «Віка-плюс» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу будівель і споруд, за яким відповідач набув право власності на будівлі та споруди (адмін. корпус з підвалом, площею 901,6 кв. м, гараж-склад площею 593,1 кв. м, гараж площею 257 кв. м, вбиральня, два склади ГСМ (погріб), пилорама площею 164,9 кв. м, виробничий цех площею 1 487,8 кв. м, трансформаторна, ворота, огорожа) по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.1. договору, будівлі знаходяться на земельній ділянці площею 1,5313 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Земельна ділянка використовувалась продавцем ПП «Віка-плюс» на підставі договору на право тимчасового користування землею від 05 грудня 2000 року, укладеного з Лубенською міською радою на 10 років.

За повідомленням Лубенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області відповідач, починаючи з 24 травня 2013 року, не сплачував орендну плату.

21 квітня 2016 року членами комісії Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради проведено обстеження зазначеної земельної ділянки та встановлено, що вона перебуває у фактичному користуванні відповідача без правоустановчих документів.

Відповідно до розрахунку суми збитків комісії Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради від 21 квітня 2016 року, загальна сума умовних збитків місцевого бюджету за період з 24 травня 2013 року по 20 травня 2016 року становить 197 759,68 грн. Розрахунок проведено з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 1 808 815, 80 грн, а також щорічного коефіцієнта індексації (у 2015 році 1, 249, 2016 році 1, 433).

20 травня 2016 року комісією по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам встановлено, що ОСОБА_4 в період з 24 травня 2013 року по 20 травня 2016 року в результаті користування землею без правовстановлюючих документів та не внесення плати за користування землею нанесені міському бюджету збитки в розмірі 197 759, 68 грн.

Акт комісії з визначення збитків від 20 травня 2016 року затверджено рішенням виконкому Лубенської міської ради від 25 травня 2016 року № 130.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на який вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).

Під час розгляду даної справи судами встановлено, що після оформлення ОСОБА_4 права власності на будівлі, розташовані на земельній ділянці площею 1,5313 га, по АДРЕСА_1, договір оренди вказаної земельної ділянки він не укладав, орендної плати не сплачував, хоча земельна ділянка використовується для розміщення об'єкта нерухомого майна.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

ЗК України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України).

За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку не укладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-2588цс15.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак