АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4752/17 Справа № 190/186/17-ц Головуючий у 1 й інстанції - Митошоп В. М. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 05.04.2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.12.2016 року утворилась прострочена заборгованість по кредиту, а саме: 709,51 грн. - заборгованість по кредиту; 16465,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3785,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штраф (фіксована частина) - 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 1047,99 грн. Загальна сума заборгованості складає 22507 грн. 74 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1600,00 грн. сплаченого судового збору (а.с.2-3).

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі (а.с. 69-70).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.77-79).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.04.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6-32).

Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість за кредитним договором від 05.04.2012 року станом на 31.12.2016 року складає 22507 грн.74 коп., з яких: 709,51 грн. - заборгованість по кредиту; 16465,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3785,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штраф (фіксована частина) - 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 1047,99грн.

Відмовляючи з задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав кредит 05.04.2012 року, а позивач звернувся з позовом до суду лише 31.01.2017 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, умови якого відповідачем належним чином не виконувалися, у зв'язку з чим заборгованість станом на 31.12.2016 року складає 22507 грн.74 коп., з яких: 709,51 грн. - заборгованість по кредиту; 16465,24 грн. .- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3785,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штраф (фіксована частина) - 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 1047,99грн.

Так, згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Також вбачається, що згідно п. 1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, тобто з 05.04.2012 року по 05.04.2013 року, банк звернувся до суду з позовом 31.07.2017 року.

При цьому, 12.06.2014 року відбулося погашення заборгованості по кредиту в розмірі 125.00 грн. шляхом автоматичного списання коштів.

В сили ст. ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, в до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а відповідно ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

В силу ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1457цс16, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вище вказаним рішенням ВС України дійшов висновку, що переривання строку позовної давності на підставі наданих лише банком розрахунку без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу особисто відповідачем не є підставою для переривання строку позовної давності. При цьому, вказав на позицію відповідача щодо заперечування вчинення ним таких дій.

Згідно п.2 ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення чергового платежу 12.06.2014 року особисто відповідачем, та визнання боржником зобов'язання за договором, строк виконання якого закінчився 05.04.2013 року, а банк звернувся з позовом 31.07.2017 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якого просив відповідач, то суд обґрунтовано дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову у повному обсязі з вище зазначених підстав, з урахуванням положень ст..ст. 256, 257, 258, 266, 267 ЦК України.

Посилання ПАТ КБ "Приватбанк" в апеляційній скарзі на те, що позовна давність не сплинула, оскільки мало місце її переривання в 2014 році, не може бути взяте до уваги з огляду на те, що доказів в розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 визнавав наявність зобов'язань по договору і саме він здійснив платіж 12.06.2014 року на погашення заборгованості за кредитним договором, матеріали справи не містять, таких доказів позивачем у порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України судам 1 та апеляційної інстанції не надано.

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: