УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду

м. Києва від 15 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва

від 13 вересня 2017 року у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та зобов'язання вчинити певні дії; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3; третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що у 1987 році вона разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_4 переїхала до приватного будинку по АДРЕСА_1.

З дозволу відповідача та її чоловіка, нею був побудований на прилеглій до будинку земельній ділянці одноквартирний (садибний) житловий будинок

АДРЕСА_1, в якому вона проживає разом своїми неповнолітніми дітьми з серпня 2008 року по теперішній час.

Посилаючись на те, що відповідачем не визнається її фактичне право власності на будинок АДРЕСА_1 та здійснюються перешкоди у користуванні майном, просила суд визнати за нею право власності на спірний будинок, зобов'язавши відповідача не чинити перешкоди у його користуванні.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що у вересні 1987 року вона разом з позивачем переїхала проживати до свого чоловіка у будинок АДРЕСА_2. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_5 на праві власності, побудований будинок АДРЕСА_1.

Перебуваючи у важкому матеріальному становищі, позивач у 2008 році за її згодою тимчасово поселилася разом зі своїми неповнолітніми дітьми у будинку АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється звільнити будинок та чинить перешкоди у користуванні ним, просила суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення разом з її неповнолітніми дітьми без надання іншого житла.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня

2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 13 вересня 2017 року, у задоволенні первісної позовної заяви - відмовлено.

Зустрічну позову заяву - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 у здійсненні нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з житлового будинку АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволення зустрічного позову і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову до апеляційного суду не оскаржувалося, а тому відповідно до положень ст. 335 ЦПК не підлягає перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення частині вимог за зустрічним позовом, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_2 разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживають у спірному житловому будинку без реєстрації, угод щодо користування спірним приміщенням між сторонами не укладалося та, встановивши, що порушує права ОСОБА_4 вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та зобов'язання вчинити певні дії; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3; третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду

м. Києва від 15 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва

від 13 вересня 2017 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня