Справа № 212/1128/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Козлова Ю.В.

за участю секретаря - Мельник К.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Некрасової К.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, працівнику у разі ушкодження його здоров'я, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі ПАТ «КЗРК»), мотивуючи тим, що він багато років працював на різних робочих посадах ПАТ «КЗРК». 03.06.2003р. з ним стався нещасний випадок, внаслідок падіння. Після отриманої травми він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. На даний час його самопочуття не поліпшується. Рішенням МСЕК №00368 серії 10ААА первинно з 28.02.2011р. встановлено 5% ступінь страти професійної працездатності. Вважає, що з боку роботодавця йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодження здоров'я в сумі 18010,80 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, при цьому посилалася на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Некрасова К.О. в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. Проти задоволення позову заперечувала, оскільки власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган звільняються від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди, а оскільки причиною трудового каліцтва є грубе порушення позивачем трудової і виробничої дисципліни, тому моральна шкода з відповідача до стягнення не підлягає на підставі ст. 1167 ЦК України. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст.15,16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, відповідно до акту №10/2003 про нещасний випадок на підприємстві від 06 червня 2003 року та актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 04 червня 2003 року, встановлено, що за завданням начальника ділянки №5 ОСОБА_4 на першу зміну (з 23-00 03 червня до 06-00 4 червня) в.о. гірничого майстра ОСОБА_5 видав наряд гірнику очисного забою ОСОБА_3 і ОСОБА_6 на «скрепирование» руди в осях 100-106 горизонту 1230м. ОСОБА_3 «скрепировал» руду по акумуляційному орту 106 осі гір. 1230 метра, ОСОБА_6 «скрепировал» по орту 100 осі гор.1230 м.

В 00 год. 20 хв. у орті 100 осі гір. 1230 стався порив троса на скреперній лебідці і виникла необхідність в його заміні. ОСОБА_5 дав вказівку ОСОБА_3 взяти за необхідне інструмент і надати допомогу в заміні троса.

Залишивши скрепери на скреперної доріжці акумуляційного орта 106 осі між треті і четвертим штреками в осях 106-104а гор.1230 м., ОСОБА_3 з інструментом пересувався по орту. Переступаючи через скрепер, зачепився за нього і впав, травмувавши при цьому ліве плече. Комісія встановила, що потерпілий ОСОБА_3 перед пересуванням по виробленню не звільнив акумуляційний орт 106 осі гор.1230 м. від скреперів для забезпечення вільного проходу.

Відповідно вищевказаного акту, комісія вважає, що особою, чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку є: гірник очисного забою ділянки №5 ОСОБА_3, який перед пересуванням по акумуляційної орту 106 осі гор.1230 м не підтягнув скрепери з скреперної доріжки до лебідки, ніж порушив пункт 4.5 «Інструкції з охорони праці для гірника очисного забою».

Відповідно до довідки МСЕК №003368 серії 10ААА від 22.03.2011 року ОСОБА_3 встановлено 20% втрати професійної працездатності ( 15% - повторно виробнича травма 1999 рік та 5% - первинно втрата професійної працездатності виробнича травма 2003 рік).

Так, наявність трудового каліцтва у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими медичними виписками, з яких вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров'я.

Згідно зі ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого вважаються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Постановою Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» (зі змінами та доповненнями) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язана з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (ст.173 КЗпП України).

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров'я, яке призвело до втрати професійної працездатності позивача, та відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому індексації не підлягає.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з'ясуванню, і піддержується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

З врахуванням викладених обставин справи суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати саме відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві та моральних страждань потерпілого.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, а також факт, який не оспорювався представником позивача, що провина в нещасному випадку покладена на позивача ОСОБА_3

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 5000,00 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Відповідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 640,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,10,60,212,214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 23,1167,1168,1172 ЦК України, ст.12 Закону України "Про охорону праці", ст.ст.153, 237-1 ч.1, КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства "Криворізький залізорудний комбінат " про відшкодування моральної шкоди, працівнику у разі ушкодження його здоров'я - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоду в зв'язку з ушкодженням здоров'я у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень, без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 640 гривень.

В іншій частині позовних вимог -відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу на протязі десяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. В. Козлов