Справа № 634/1158/15-ц
Провадження № 2/634/2/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017 Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого(ої)-судді: НестеренкоО.С.

за участю секретаря судового засідання:ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ДП «Агрофірма «Вікторія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що згідно Державного акту про право приватної власності на землю серії ЯД № 024281, виданого на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 27 червня 2007 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 53 2 листопада 2007 року вона має у власності земельну ділянку площею 12,7455 га, у межах згідно з кадастровим номер 632488200:01:000:0068. Вищевказана земельна ділянка розміром 12,7455 га, розташована на території Дар-Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області і на даний час використовується ДП «Агрофірма Вікторія» Новомосковського району Дніпропетровської області. На підставі укладеного договору оренди земельної ділянки №б/н, зареєстрованого 11 листопада 2007 року Сахновщинським райвідділом реєстрації ХРФ ДП «Центр ДЗК».

Відповідно до приписів ст.23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядаються за згодою сторін. Вказана норма кореспондується з приписами ч.1 ст.15 цього ж Закону, відповідно д якої механізм отримання такої згоди повинен бути встановлений сторонами в договорі оренди землі.

Згідно норм чинного законодавства затверджена Кабінетом Міністрів України Типова форма договору оренди землі, положення якої є обов»язковими і повинні враховуватись сторонами при укладенні договору оренди землі.

Пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220 «Про затвердження типового договору оренди землі» встановлений порядок та підстави перегляду розміру орендної плати, а саме: «Розмір орендної плати переглядається » у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації визначених законодавством, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами, в інших випадках передбачених законом». Вказана норма свідчить про обов»язковість умови про перегляд розміру орендної плати встановлена Типовим договором оренди землі, і обов»язковість дотримання цих вимог передбачена ч.3 ст.6 ЦК України.

Позивачка зазначає, що економічний чинник станом на 2016 рік говорить про збільшення індексу споживчих цін на продукти та товари народного споживання з моменту укладення договору оренди землі.

Згідно п.4.4 вказаного Договору оренди земельної ділянки «вказана в договорі орендна плата коригується Орендарем шляхом видання наказу без внесення доповнень до договору у наступних випадках: у разі зміни законодавством мінімальної орендної плати, у разі індексації законодавством грошової оцінки землі» Позивачка вважає, що така норма суперечить вимогам Типового договору оренди, оскільки чітко не вказаний період перегляду орендної плати, що суттєво порушує права Орендаря.

Згідно п.4.1.вказаного договору оренди землі «орендна плата сплачується орендарем у вигляді сільськогосподарської продукції (натуральній ) , грошовій або відробітковій формі». Пунктом 4.2. визначений грошовий розмір орендної плати у відсотковому розмірі 3% по відношенню до нормативно-грошової оцінки землі, але не визначена ціна сільськогосподарської продукції, яка повинна бути застосована при виплаті орендної плати для перерахунку обсягів натуральної та відбіркової форм плати за оренду земельної ділянки у грошову та визначення кількості сільськогосподарської продукції відносно грошового виразу орендної плати. Відсутність у договорі визначення узгодженої сторонами ціни сільгосппродукції для перерахунку обсягів натуральної та відбіркової форм плати за оренду земельної ділянки у грошову є слідством того , що у договорі відсутня істотна умова про розмір орендної плати у натуральній (відбірковій) формі. А також відсутність умови перегляду відповідного відсотка від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка не може бути меншою ніж 3 % від нормативної грошової оцінки землі та не може перевищувати 12% від нормативної грошової оцінки землі. Таким чином у договорі оренди землі не визначена ціна сільськогосподарської продукції, якою здійснюється розрахунок між сторонами договору при сплаті орендної плати у натуральній (відбірковій) формі , і орендар встановлює ціну такої продукції у односторонньому порядку без узгодження її вартості з позивачем , як орендодавцем.

В судове засідання позивачка та її представник не з»явилися, повідомлені про датку судового засідання своєчасно та належним чином, раніше в судових засідавннях представник позивачки позовні вимоги підтримувала просила суд їхх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про дату слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином в попередніх судових засіданнях проти позову заперечував просив в позовних вимогах відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД №024281, виданого на підставі Свідоцтва про спадщину за заповітом від 27.06.2007 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №53 21 листопада 2007 року, ОСОБА_2, має у власності земельну ділянку площею 12,7455 га у межах згідно з планом, кадастровий номер:632488200:01:000:0068.

Земельна ділянка розташована на території Дар-Надеждинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області .

Вищезазначена земельна ділянка площею 12,7455 га, на даний час використовується ДП «Агрофірма «Вікторія» Новомосковського району Дніпропетровської області, посилаючись на укладений Договір оренди земельної ділянки №б/н зареєстрований 11.11.2010 року Сахновщинським райвідділом реєстрації ХРФ ДП «Центр ДЗК», та передана в оренду строком на 15 років, починаючи з моменту державної реєстрації цього договору.

Відповідно до ч.2 ст.792 Цивільного кодексу відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є закон "Про оренду землі".

На підставі ст.15 Закону України "Про оренду землі"(в редакції на час укладення договору) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст.12,14,19 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату (розмір якої, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду, індексації передбачуються умовами договору, які не можуть суперечити законам України) передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про оренду землі" відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частиною 1 ст.210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Реєстрація договору оренди землі між ОСОБА_2 та ДП «Агрофірма «Вікторія» проведена 11 листопада 2010 року у Сахновщинським райвідділом реєстрації ХРФ ДП «Центр ДЗК», за № 04.

Згідно із ч.1,ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як визначено в ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналізуючи викладені норми чинного законодавства, текст договору, суд вважає, що звертаючись з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що спірний договір оренди землі не містить усіх, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", істотних умов.

Згідно ч.1 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до ч.5 ст.415 ЦК України землекористувач зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення. В укладеному договорі оренди, орендар гарантує використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Відповідно до ст.ст.21,22 Закону України "Про оренду землі", чинним на час виникнення правовідносин, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю". Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Виходячи з вказаних норм, така умова як розмір орендної плати визначається сторонами, а не законом. З оспорюваного договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо орендної плати. Згідно п. 19 договору оренди земельної ділянки, сторонами встановлено та погоджено розмір орендної плати, в п.п. 20-21 договору визначили строки її внесення. В судовому засіданні сторонами не заперечувалося, що заборгованості по сплаті орендної плати на час розгляду справи не має. Наведене свідчить, що протягом дії договору орендар виконував свої зобов'язання за договором оренди землі та виплачував позивачу орендну плату у строки, передбачені договором оренди землі.

Судом встановлено, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, ДП «Агрофірма «Вікторія» мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладання договору оренди, до договору оренди земельної ділянки додана копія державного акту, при складанні, видачі та реєстрації якого було виконані відповідні плани та схеми земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень) у їх використанні та встановлених земельних сервітутів та акт приймання - передачі земельної ділянки. Таким чином, сторони, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов, склали і підписали договір оренди земельної ділянки, чим погодили його встановлену форму.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду про захист наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-83цс14, зазначено, що виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІУ "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України у справах № 6-27цс14, №6-48цс14, №6-119цс14 та №6-110цс14.

З матеріалів справи, пояснень представника позивача встановлено, що у позовній заяві позивачем не зазначено, в чому саме полягає порушення прав ОСОБА_2, як орендодавця і які зміни мали б бути внесені до тексту договору для забезпечення його прав. Як з'ясовано судом, позивач вчасно отримує орендну плату.

В ч.1,ч.2 ст.60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог і визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №б/н від 10.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ДП «Агрофірма «Вікторія» відсутні, оскільки позовні вимоги недоведені.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 2, 13, 14, 15, 19, Закону України «Про оренду землі» ст.ст. 203, 215, 638 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ДП «Агрофірма «Вікторія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом 10 днів, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя