Справа № 461/5094/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/3541/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ін. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в частині зобовязання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати запис про право власності на номером 12042996 розділу Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким зареєстровано право власності на кв. №1 на вул. Вітовського, 27 у м. Львові за ОСОБА_5 закрито у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Галицького районного суду м. Львова. Зазначає, що позовна вимога про зобовязання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати запис про право власності на номером 12042996 розділу Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким зареєстровано право власності на кв. №1 на вул. Вітовського, 27 у м. Львові за ОСОБА_5 підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства, оскільки оскарження права власності ОСОБА_5, визнання права власності на зазначену квартиру та витребування її з чужого незаконного володіння є предметом цивільно-правового спору, що розглядається в суді загальної юрисдикції. Оскарження державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 не може розглядатись в порядку адміністративного судочинства, так як супроводжуються порушенням цивільних прав позивача щодо права власності.

В судове засідання окрім представників позивача та відповідачів ОСОБА_5, та ОСОБА_7, решта особи, що беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, те, що частину сторін в судовому засіданні захищали представники та те, що від представника відповідача ОСОБА_5 були подані письмові заперечення на апеляційну скаргу

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, представників відповідача в заперечення скарги, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є достатньо обґрунтованими та така підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, постановляючи таку та закриваючи провадження у справі в частині однієї із вимог, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 15, 16, 205 ЦПК України, ч.2 ст. 4, ч.1 ст. 17 КАС України, Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», виходив з того, що дослідженням матеріалів справи встановлено, що подано позов із декількома вимогами, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Визначаючи юрисдикцію за звязком вимог, на думку суду, вбачається, що позовні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 01.02.2016 року та зареєстровано в реєстрі за №271 та витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 1/2 частки квартири №1 на вул. Вітовського, 27 у м. Львові на користь ОСОБА_3, предявлені як основні позовні вимоги, які є первинними і захищають порушене право безпосередньо. Предявлена ж вимога щодо скасування запису про право власності за номером 13107143 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на кв. №1 на вул. Вітовського, 27 у м. Львові за ОСОБА_7, є додатковою вимогою, яка є похідною від основної, і усуває наслідки порушення. Відповідно, додаткові вимоги належать до юрисдикції того суду, який розглядає основну вимогу. Себто, зазначені вимоги повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства. Разом із тим, вбачається, що предявлена вимога щодо зобовязання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати запис про право власності за номером 12042996 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на кв. №1 на вул. Вітовського, 27 у м. Львові за ОСОБА_5, не є додатковою чи похідною від решти заявлених вимог, адже, згідно доводів позивача, вказане оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав прийняте на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 14.02.2015 р. по справі №461/7079/13, а не оскаржуваного правочину. З огляду на відсутність однорідності та нерозривного звязку між зазначеними вимогами, вказана вимога підлягає до розгляду за правилами адміністративного судочинства. Отже, оскільки відповідач, державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради був наділений повноваженнями щодо проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, тобто делегованими повноваженнями на здійснення владних управлінських функцій, даний спір у зазначеній частині вимог належить до юрисдикції адміністративних судів та підсудний адміністративному суду. Правовий аналіз положень ЦПК України дозволяє дійти висновку про те, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим самим позовом. Провадження може бути закрите лише після його відкриття.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі субєкт владних повноважень).

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього субєкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказане є частиною правової позиції Верховного суду України, висловленою у Постанові від 16.12.2015 року справа №6-2510цс15, прийнятій в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, що є обовязковою до застосування.

Як вбачається із позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог позивачем заявлено і вимогу про: зобовязання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати запис про право власності за номером 12042996 розділу Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на АДРЕСА_1 у м Львові за ОСОБА_5.

Така заявлена з тих підстав, що матеріально правова підстава державної реєстрації права власності на спірну квартиру, а саме рішення Галицького районного суду мЛьвова від 14.02.2015 року у справі № 461/7079/13, на даний час скасовано.

Тобто, заявляючи таку вимогу позивач оспорює цивільне речове право, а саме право власності відповідача на спірну квартиру, що зареєстроване за ним, не оспорюючи по суті незаконність, протиправність дій, бездіяльності чи рішень державного органу.

В такий спосіб, скасувавши запис, який підтверджує право власності на квартиру відповідача, позивач має намір відновити свої права.

Така вимога не може заявлятись поряд із визнанням недійсною матеріально правової підстави для реєстрації прав власності на квартиру, оскільки такою було рішення суду, яке скасоване.

Відповідно така вимога із заявлених підстав носить приватноправовий, а не публічний характер та має розглядатись в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного, як помилково вважав суд першої інстанції.

Тому ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, який повинен бути проведений із суворим дотриманням вимог, зокрема, і процесуального закону.

У звязку із наведеним слід вважати, що правові позиції Верховного Суду України, що висловлені у справах, які розглянуті в порядку ч.1 ст. 355 ЦПК України, на які посилалися як суд в оскаржуваній ухвалі, так і відповідачі потлумачені ними помилково.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.4, 311 ч.1 п. 2-4, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.М. Ванівський

ОСОБА_11