УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Воловецька селищна рада Воловецького району Закарпатської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 9 жовтня 2013 року Департамент соціального захисту населення Закарпатської області придбав у ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1, який у подальшому в порядку безоплатної приватизації передано ОСОБА_8 та членам його родини у спільну часткову власність (по 1/4 частині).

У 2014 році між сторонами виник спір щодо земельної ділянки, розташованої за даною адресою.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року за одним із співвласників ОСОБА_8 визнано право власності на ј частину спірної земельної ділянки.

Ураховуючи наведене, інші співвласники просили визнати за кожним із них право власності по 1/4 частині вказаної земельної ділянки, а також визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_7

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 право власності по ј частині земельної ділянки площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_2.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій в частині визнання за позивачами права власності на земельну ділянку та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України (у редакції Закону від 5 листопада 2009 року), належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили із того, що оскільки позивачі набули право власності по ј частині житлового будинку кожен, то до них перейшло і право власності по ј частині земельної ділянки, на якій він розташований.

Колегія погоджується з такими висновками.

Доводи касаційної скарги зводяться до правомірності набуття позивачами права власності на будинок, проте ці обставини не були предметом даного спору.

Інші доводи скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 23 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик