Справа № 352/1744/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1525/2017
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д. секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ПАТ «Івано-Франківськцемент» - ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Івано-Франківськцемент», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача управління Держпраці в Івано-Франківській області, Тисменицьке обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, про зарахування до пільгового трудового стажу періоду роботи працівника та віднесення робочого місця до атестованих з апеляційною скаргою голови правління ПАТ «Івано-Франківськцемент» на рішення Тисменицького районного суду від 11 серпня 2017 року -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом та просила ухвалити рішення про зарахування до її пільгового трудового стажу період роботи бункерувальником з 04 листопада 1992 року по 30 квітня 1994 року на Івано-Франківському цементно-шиферному комбінаті (на даний час ПАТ «Івано-Франківськцемент»), яка за Списком №2 виробництв, робіт професій, посад і показників, затверджених Постановою КМ України віднесена до робіт зі шкідливими і важкими умовами праці, визнати та віднести її робоче місце бункерувальника в період роботи з 04 листопада 1992 року по 30 квітня 1994 року, як атестоване за умовами праці, яке дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що з 09 липня 1991 року по 06 травня 2003 року працювала на Івано-Франківському цементно-шиферному комбінаті, правонаступником якого є ПАТ «Івано-Франківськцемент». З 04 листопада 1992 року по 06 травня 2003 року позивач працювала бункерувальником 3 розряду шиферного цеху. Дана професія передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою КМ України і віднесена до робіт з шкідливими і важкими умовами праці.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона має право на пільгову пенсію, оскільки з 27 квітня 2015 року досягла 50 років і на цей період стаж її роботи бункерувальником складав 10 років 6 місяців. У вересні 2015 року звернулась до управління Пенсійного фонду в Тисменицькому районі із заявою про призначення пільгової пенсії. Однак, у своєму листі від 11 вересня 2015 року управлінням ПФУ в Тисменицькому районі дано відповідь, що з представленої товариством довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії період її роботи бункерувальником вказано лише з 30 квітня 1994 року по 06 травня 2003 року, і стаж для пільгової пенсії складає 9 років і 7 днів.

Тобто, відповідач не підтверджує факт її роботи бункерувальником за період з 04 листопада 1992 року по 30 квітня 1994 року у шкідливих умовах з порушенням існуючої документації та її фактичної роботи, і не відносить в цей період її робоче місце за умовами праці до атестованих. Однак, на час її переведення 04 листопада 1992 року робота бункерувальника відносилась до робіт з шкідливими умовами праці, у виробничому процесі вона була зайнята повний робочий день, що стверджується табелюванням робочого часу та законодавчими гарантійними заходами з боку адміністрації щодо умов праці за цією професією.

Законом України «Про пенсійне забезпечення», який набрав чинності 01 січня 1992 року, вперше було введено атестацію робочого місця за умовами праці. На даний час така атестація проводиться відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01 серпня 1992 року № 442.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації, про що безпосередньо зазначено в п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці. Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідач вперше атестацію робочих місць за місцем її роботи провів у 1999 році, що підтверджується наказом ВАТ «Івано-Франківськцемент» № 568-к від 30 квітня 1999 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», картами умов праці, картами фотографії робочого дня, протоколами лабораторних досліджень і що відображено у висновку Державної експертизи умов праці Івано-Франківської ОДА від 01 червня 1999 року № 167. Чергова атестація робочих місць на підприємстві відбулась 24 травня 2002 року, що стверджується висновком Державної експертизи № 608. За обома висновками її робота бункерувальника віднесена до робіт з шкідливими умовами праці, які дають право на пільгову пенсію за віком. Також відповідач не заперечує факт її роботи бункерувальником з 30 квітня 1994 року по 06 травня 2003 року на підставі наказу № 77-к від 04 листопада 1992 року (про перевід), і підтверджує, що за наслідками атестації у 1999 році та 2002 році її робоче місце бункерувальника віднесено до робіт з шкідливими умовами праці, що дають підставу для пільгового призначення пенсії.

Вважає, що з вини відповідача своєчасно не було проведено атестацію її робочого місця з 1992 року по 1999 рік всупереч ст. 117 Конституції України.

Порушення термінів проведення атестації робочих місць на ПАТ «Івано-Франківськцемент» призвело до позбавлення її законного права працівника на пільги і компенсацію за роботу із шкідливими умовами праці.

Рішенням Тисменицького районного суду від 11 серпня 2017 року позов задоволено.

На дане рішення голова правління ПАТ «Івано-Франківськцемент» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та закрити провадження у справі.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд дійшов помилкового висновку, що спір виник із трудових правовідносин. Позивач припинила трудові відносини з ВАТ «Івано-Франківськцемент» шляхом звільнення за власним бажанням з 06 травня 2003 року за ст. 38 КзПП України, що підтверджується записами у її трудовій книжці позивача, між сторонами не існує спору, який випливає з трудових відносин.

Підприємство не заперечує трудовий стаж позивача та підтвердив його записами в трудовій книжці, зокрема ОСОБА_4 з 04 листопада 1992 року працювала бункерувальником ІІІ розряду шиферного цеху, до 06 травня 2003 року. Відповідачем зараховано до трудового стажу усі періоди роботи позивача на підприємстві, однак записи трудової книжки судом не досліджувалися та даному документу і записам у ньому судом не надано правової оцінки.

Позовні вимоги стосуються підтвердження права позивача на призначення пільгової пенсії, а вирішення питань щодо наявності у особи права на пенсію не відноситься до повноважень роботодавця, а до повноважень органів ПФУ.

Управлінням ПФУ в Тисменицькому районі відмовлено ОСОБА_4 у призначенні пільгової пенсії. Правомірність відмови підтверджена Постановою Тисменицького районного суду від 16 травня 2016 року. З наведених у зазначеній постанові правових підстав суд відмовив у задоволенні позовних вимог, в тому числі і у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи бункерувальником на Івано-Франківському цементно-шиферному комбінаті з 04 листопада 1992 року до 30 квітня 1994 року.

Чинним законодавством чітко визначено порядок призначення та визначення виду пенсії, в тому числі і на пільгових умовах, що здійснюють органи ПФУ, а не суду.

У довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №01/1880-10 від 28 листопада 2014 року, виданої ПАТ «Івано-Франківськцемент» ОСОБА_4 періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, визначений з 30 квітня 1994 року по 06 травня 2003 року, що становить 09 років 00 місяців 7 днів в якості бункерувальника ІІІ розряду шиферного цеху. Цей період визначався у порядку визначеному Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 «Про затвердження Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Тому, апелянт вважає, що правових підстав для зарахування до пільгового трудового стажу періоду роботи ОСОБА_4С з 04 листопада 1992 року до 30 квітня 1994 року та віднесення робочого місця працівника за умовами праці до атестованих не було.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, представника Тисменицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, яка скаргу визнала, представника позивача, яка вимоги скарги заперечила, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що атестація робочих місць за умовами праці на підприємстві відповідача вперше проведена у 1999 році, тобто з порушенням передбачених законодавством строків, а посада бункерувальника, на якій працювала позивачка, відносилась до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, до введення обовязкової атестації робочих місць; з врахуванням того, що до прийняття ЗУ «Про пенсійне забезпечення» нормативним документом, що стосувався атестації робочих місць була постанова КМ СРСР від 26 січня 1991 року №10, у п. 3 якої зазначалось, що керівники підприємств (обєднань), організацій зобовязані забезпечити своєчасну підготовку введення в дію Списків №1 і №2, провести атестацію робочих місць і прийняти необхідні міри до покращення умов праці, визначити перелік робочих місць, найменування професій і посад працівникам, яким відповідно до Списків встановлено пільгове забезпечення пенсій та ознайомити з ними працюючих.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з Івано-Франківським цементно-шиферним комбінатом, правонаступником якого є відповідач ПАТ «Івано-Франківськцемент», з 09 липня 1991 року до 06 травня 2003 року. Наказом № 77-к від 04 листопада 1992 року позивачка переведена на постійну роботу бункерувальника 3 розряду шиферного цеху, у подальшому цех азбестоцементних виробів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.14-19).

Представник апелянта у засіданні апеляційного суду у черговий раз підтвердила, що позивач з 04 листопада 1992 року постійно виконувала роботу бункерувальника 3 розряду шиферного цеху і працювала повний робочий день.

Відповідно до довідки відповідача від 28 листопада 2014 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, позивачка була зайнята протягом повного робочого дня в технологічному процесі азбестоцементного виробництва, що передбачено Списком № 2 розділом XVII «Виробництво будівельних матеріалів», підрозділом 4 «Азбестоцементне, азбестосилітове виробництво та виробництво азбокартону» за позицією 2180400а-11289, затвердженим постановою КМУ від 11 березня 1994 року № 162; Списком №2 розділом XVII «Виробництво неметалевих мінеральних виробів (будівельних матеріалів), підрозділом 4 «Азбестоцементне виробництво» за позицією 17.4, затвердженим постановою КМУ від 16 січня 2003 року № 36 (а.с.20-21).

Згідно листа Управління ПФУ в Тисменицькому районі Івано-Франківської області ОСОБА_4 працювала у ПАТ «Івано-Франкіськцемент» з 30 квітня 1994 року по 06 травня 2003 року на посаді бункерувальника. Професія «бункерувальник» передбачена списком №2, розділом XVII «Виробництво неметалевих мінеральних виробів (будівельних матеріалів)», підрозділом 4 «Азбестоцементне виробництво», за позицією 17.4 а, у відповідності з постановою КМУ від 16. 01.2003 №36.

Загальний стаж роботи становить 20 років 7 місяців 10 днів, в тому числі стаж роботи на пільгових умовах 9 років 7 днів, право на пенсію відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» буде набуте у віці 56 років при умові повторного письмового звернення та наявності загального стажу роботи не менше 23 роки і 6 місяців (а.с. 48-49).

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах і не менше 20 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

З матеріалів справи вбачається, що атестація робочих місць проводилась вперше у 1999 році, що підтверджується наказом №568-к від 30 квітня 1999 року (а.с. 31).

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Згідно п. 4.2. результати атестації (як вперше проведеної, так і

чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності

підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Згідно п. 4.4 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням п. 4.2 цього Порядку.

Згідно листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 11 липня 2017 року відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації. Її не проведення не може позбавити громадян їх конституційного пава на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 112).

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Саме до цього зводиться правова позиція, яка висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 р. у справі № 21-307а14.

Судом встановлено, що навіть за умови проведення атестації робочого місця позивача як бункерувальника вперше у 1999 році, відповідач визнає роботу ОСОБА_4 у шкідливих умовах, які дають право на пільгову пенсію з 30 квітня 1994 року. Відповідач за тих самих умов праці позивача у період з 04 листопада 1992 року по 30 квітня 1994 року не визнає її роботу у шкідливих умовах, які дають право на пільгову пенсію, що й стало підставою звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про зарахування до пільгового трудового стажу ОСОБА_4 період її роботи з 04 листопада 1992 року до 30 квітня 1994 року бункерувальником на Івано-Франківському цементно-шиферному комбінаті, правонаступником якого є ПАТ «Івано-Франківськцемент».

При вирішенні позовних вимог судом, на думку колегії суддів, правильно визначено характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами; вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу голови правління ПАТ «Івано-Франківськцемент» відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді Р.Й. Матківський

ОСОБА_5

ОСОБА_6