Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2017 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді Соколишиної Л.Б.

при секретарі Ліпатовій К.Г.

за участю представника позивача Фуряки Я.А.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до суду з указаним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та ПІІ ВІП-Рент 26 червня 2012 року було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Каско № 28-0199-2700-2724, предметом якого було страхування транспортного засобу Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_1 та 28 травня 2012 року договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Каско № 28-0199-2700-2674, предметом якого було страхування транспортного засобуVolkswagen Caravelle, державний номерний знак НОМЕР_2. 13 липня 2012 року в м. Амур-Нижньодніпровський, Дніпропетровської області по вул. Малиновського, 2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу DAF, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 та автомобілів Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_1, Volkswagen Caravelle, державний номерний знак НОМЕР_2, Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_4, Ford Fiesta, державний номерний знак НОМЕР_5, Toyota Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_6, які належать ПІІ ВІП-Рент. Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2012 року по справі № 401/7550/12 встановлено вину ОСОБА_5 у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в сумі 247 911 грн. 60 коп. У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп'яніння, позивач просить стягнути з нього виплачене страхове відшкодування в порядку регресу.

У ході розгляду справи з'ясувалося, що ОСОБА_5 помер, а його спадкоємицею є його донька ОСОБА_4 Ухвалою від 12 травня 2016 року Черкаського районного суду Черкаської області її залучено в якості відповідача у даній цивільній справі.

У судовому засіданні, яке проводилось у режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідачки страхове відшкодування, усно заявивши, що вимоги до ОСОБА_4 заявляються позивачем у порядку суброгації, у сумі 247 911 грн. 60 коп.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що 13 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до померлої особи - про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної. Померла особа не може бути учасником цивільно-процесуальних правовідносин в силу приписів частини 4 ст. 25 ЦК України, згідно якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до 12 травня 2016 року ухвалою Черкського районного суду Черкаської області відповідачку, залучено до участі у справі в якості правонаступника. Оскільки померлий не був учасником судового процесу по даній справі, а отже не мав цивільної - процесуальної правосуб'єктності, то відсутній і обсяг процесуальних прав та обов'язків, які переходять до правонаступника. Крім того, з позовної заяви вбачається, що строк настання вимог у позивача виник 18 жовтня 2012 року та 02 листопада 2012 року. Отже, згідно приписів п. 3 ст. 1281 ЦК України останній строк подання вимоги до відповідача - спадкоємця відповідно припадає на 18 жовтня 2013 року та 02 листопада 2013 року. Тому, позивачем пропущено строки пред'явлення вимоги до спадкоємців, також у судовому засіданні позивач визнав, що він не знав і не міг знати про відкриття спадщини, враховуючи зазначене просить суд провадження у справі закрити.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

26 червня 2012 року та 28 травня 2012 року між позивачем та ПІІ ВІП-Рент були укладені договори страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Каско № 28-0199-2700-2724, предметом якого було страхування транспортного засобу Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_1 та договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Каско № 28-0199-2700-2674, предметом якого було страхування транспортного засобуVolkswagen Caravelle, державний номерний знак НОМЕР_2.

13 липня 2012 року у м. Амур-Нижньодніпровськ, Дніпропетровської області по вул. Малиновського, 2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу DAF 85300 державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 та транспортних засобів Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_1, Volkswagen Caravelle, державний номерний знак НОМЕР_2 (належних ПІІ ВІП-Рент). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам Volkswagen Touareg та Volkswagen Caravelle завдано пошкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2012 року по справі № 401/7550/12 ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту від 17 жовтня 2012 року матеріальна шкода, спричинена власнику транспортного засобу Volkswagen Touareg внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 115 143 грн. 33 коп.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту від 01 листопада 2012 року матеріальна шкода, спричинена власнику транспортного засобу Volkswagen Caravelle внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 132 768 грн. 27 коп.

Згідно платіжних доручень № 13179 від 18 жовтня 2012 року, № 13935 від 02 листопада 2012 року за заявою ПІІ ВІП-Рент про виплату страхового відшкодування, позивачем перераховано потерпілій стороні кошти у розмірі 247 911 грн. 60 коп.

Стаття 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У даному випадку, такою особою, є ОСОБА_5

Згідно інформації наданої державним нотаріусом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть, із заявою про прийняття спадщини звернулася відповідачка, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з домоволодіння з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 та права власності на земельну ділянку площею 0,2240 га, розташованої по АДРЕСА_1. Інших спадкоємців немає.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За положеннями ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (присічними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів. А тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Указане викладено у постанові (справа № 6-33цс15) Верховного суду України від 08 квітня 2015 року, недотримання норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Згідно матеріалів справи вбачається, що строк настання вимог у позивача виник 18 жовтня 2012 року та 02 листопада 2012 року, тобто з моменту відшкодування потерпілому шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тому відповідно до п. 3 ст. 1281 ЦК України останній строк подання вимоги позивачем до відповідачки припадає на 18 жовтня 2013 року та на 02 листопада 2013 року.

Згідно ухвали Черкаського районного суду від 12 травня 2016 року ОСОБА_4, була залучена у якості відповідача у даній справі, тобто позивач пред'явив вимоги до відповідачки, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, позивач звернувся до відповідачки у порядку суброгації, а не у порядку регресу.

Разом з тим, відповідно до п. 27 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов'язання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

У даному випадку відповідачка не є правонаступником у правовідносинах, що виникли між позивачем і страхувальником, а є спадкоємицею після смерті ОСОБА_5, а тому позивачем повинні бути застосовані норми спадкового права у встановлені ст. 1281 ЦК України строки, чого позивачем зроблено не було.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «СК «Українська страхова група» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя: Л. Б. Соколишина