22-ц/775/312/2017(м)
Категорія 34 Головуючий у 1-й інстанції Сараєв І.А.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньої-транспортної пригоди, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ТОВ «ТД «Щирий Кум» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Під час розгляду справи позивачами було уточнено позовні вимоги та залучено у якості належного відповідача ОСОБА_4 Позовні вимоги обґрунтовували тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 листопада 2014 року по вул.Краснофлотській у м.Маріуполі, за участю автомобіля «Лада» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_2, та належного відповідачу ОСОБА_4 автомобіля д.н.з. НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_5 Автомобілю позивача було завдано механічні пошкодження. З урахуванням уточнених позовних вимог позивачі просили стягнути з відповідача ОСОБА_4 12 110 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 7500 грн. на відшкодування моральної шкоди, 5000 грн. на оплату правової допомоги, 1461 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Звертаючись до суду позивачі в позовній заяві і це було підтримано в судовому засіданні вказували на те, що 10 листопада 2014 року з 08 год. 00 хв. До 08 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1, рухався по вул.Краснофлотській у м.Маріуполі зі сторони АС-2, та при виїзді на авторинок, при повороті вліво, водій вантажного транспорту д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_5, 1994 року народження, скоїв зіткнення.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, автомобіль «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с. 10).

Згідно полісу АІ/3563283 від 04 серпня 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське» (а.с.11).

Автомобіль марки «IVECO 35.10» д.н.з. НОМЕР_4 з 30 липня 2013 року зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4, що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру 1441 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області №31/5-1441-1938 від 23 липня 2016 року (а.с. 137).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння ДТП та вини в цьому відповідача.

З таким висновком суду колегія суддів не може не погодитись виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначав про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини ОСОБА_5, який керував належним відповідачу ОСОБА_4 транспортним засобом, а відтак остання має відшкодувати йому завдану матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п.8 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Тобто, лише встановивши вину, суд вирішує питання відшкодування шкоди і при вирішенні цього питання враховуються висновки експертиз, оскільки необхідно довести причинний зв'язок між ДТП і визначеними у висновку товарознавчої експертизи пошкодженнями автомобілів, а відповідно і сумою збитків. Недоведеність причинного зв'язку може бути підставою для відмови в позові.

Процедура по оформленню дорожньо-транспортної пригоди на час виникнення спірних правовідносин регулювалась «Інструкцією по оформленню працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», затвердженої наказом МВС України №77 від 26 лютого 2009 року (втратила чинність на підставі наказу МВС України №1330 від 21 грудня 2016 року).

Згідно п.6.1 Інструкції у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів на місці ДТП складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: схема місця ДТП, що підписується особами, які брали учать в огляді, та працівником Державтоінспекції; пояснення учасників пригоди та свідків; показання технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження; інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Одночасно на місці оформлення відповідних документів про адміністративні правопорушення водіям видаються довідки про пошкодження транспортних засобів.

При цьому на схемі місця ДТП повинні бути графічно зображені та зафіксовані такі об'єкти: ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода; сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив'язка об'єктів та слідів; транспортні засоби, причетні до ДТП; координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та сталих орієнтирів; сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїзної частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об'єктів (уламки скла, частинки фарби та ін..), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїзної частини, транспортних засобів, тощо; координати місця зіткнення, наїзду тощо відносно сталих орієнтирів; ширина проїзної частини разом з роздільними смугами; ширина тротуарів, узбіччя; розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; розташування дорожньої розмітки; розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду.

В обов'язковому порядку в схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви об'єктів, зображених на схемі. На зворотному боці схеми місця ТП зазначаються: марка (модель) пошкодженого транспортного засобу; номерний знак транспортного засобу; власник транспортного засобу; перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП. Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів.

Натомість, як встановлено судом, працівники ДАІ на місце ДТП не викликались, протокол про адміністративне правопорушення не складався, схема місця ДТП не оформлювалась, страхова компанія про настання страхового випадку не повідомлялась, ці обставини позивачі підтвердили і в судовому засідання апеляційного суду.

Наявна у матеріалах справи графічна схема ДТП не містить даних, зазначених у п.6.1 Інструкції, складена сторонньою особою через декілька днів після ДТП, не містить підписів учасників ДТП, а тому у розумінні ст. 59 ЦПК України не є належним і допустимим доказом вини відповідача.

Також не є належними доказами надані позивачем у суді першої інстанції фотографії (7 шт.) та апеляційного суду (1 шт.) із зображенням пошкодженого автомобіля, оскільки з них не вбачається коли та за яких обставин були отримані ці пошкодження.

Допитані в суді свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, які є батьками позивача, свідок ОСОБА_11, очевидцями дорожньо-транспортної пригоди не були. Що стосується свідка ОСОБА_12, який зі слів позивача знаходився у автомобілі «ВАЗ», то його покази щодо обставин ДТП носять узагальнений характер.

На підтвердження заподіяної матеріальної шкоди позивачем була надана ремонтна калькуляція на суму 14110 грн. (а.с.24). Однак, матеріали справи не містять даних про те, що саме в такому обсязі були проведені ремонтні роботи і що пошкодження автомобіля пов'язані саме з ДТП 10 листопада 2014 року. Немає документального підтвердження в якому саме розмірі була проведена оплата.

Частиною 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

При цьому, як передбачено ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, позивачами не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд мав би правові підстави для покладення обов'язку по відшкодуванню шкоди на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог, рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване по правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивачів підлягає відхиленню.

Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені позивачами витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст.88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: М.Ю. Лопатіна

В.П. Принцевська