Справа № 297/1194/17
24 жовтня 2017 року м. Берегово
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 жовтня 1995 року у виконкомі Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області за актовим записом № 11.
Позов мотивовано тим, що через деякий час після укладення шлюбу їх відносини погіршилися через різні погляди на життя. Позивач зазначає, що відповідач не турбується про сімю, має схильність до азартних ігор, не працює та провокує постійні сварки, які переходили до рукоприкладства. У звязку з тим, що подружжя проживає окремо тривалий час, а їх шлюб носить формальний характер, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правову допомогу та на оплату судового збору.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справу (а. с. 20). Після наданого судом строку для примирення, позивач в судове засідання не зявилася та повторно подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що примирення між подружжям не відбулося, наполягає на розірванні шлюбу та не заперечує проти винесення заочного рішення (а. с. 31).
Представник позивача ОСОБА_3 в в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином (а. с. 29).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а. с. 27).
Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.
Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Сторони зареєстрували шлюб 21 жовтня 1995 року у виконкомі Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області за актовим записом № 11, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ № 273936 від 21.10.1995 року (а. с. 4).
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, неповнолітніх дітей подружжя немає.
В судовому засіданні встановлено, що через різні погляди на життя, агресивну поведінку відповідача, сімя сторін перестала бути союзом чоловіка та жінки. Сторони тривалий час фактично припинили підтримувати шлюбні відносини, проживають окремо. Строк, наданий судом для примирення, позитивного результату не приніс, що вбачається з заяви позивача. Подальше спільне життя для них є неможливим та суперечить інтересам позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Крім того, згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
За таких обставин, враховуючи, що відповідно до ст. 113 СК України, позивач має право надалі іменуватися прізвищем, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, суд вважає залишити позивачу ОСОБА_1 прізвище, яке вона отримала у звязку з реєстрацією шлюбу «Дуб».
Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До останніх, згідно з ч. 3 цієї статті належать витрати на правову допомогу.
При цьому, суд вважає частково стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі Постанова) граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Пунктом 48 Постанови передбачено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Так, відповідно до довідки № 16 від 29.05.2017 року, виданої адвокатом ОСОБА_3, останній отримав від позивача ОСОБА_1 гонорар за надання правової допомоги в розмірі 1350 гривень (а. с. 11).
При цьому, витрати за, наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій та інше, та їх вартість за годину участі особи, яка надає правову допомогу, документально не підтверджені.
Враховуючи наведене та розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» на 1 січня календарного року, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу частково в розмірі 640 гривень.
Суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача в користь позивача 640 гривень судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а. с. 1).
Керуючись ст. ст. 24, ч. 3 ст. 105, 112, 113 СК України, ст. ст. 57-60, 88, 208, 224-226, 292, 294 ЦПК України,
Позов задоволити частково.
Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 21 жовтня 1995 року у виконкомі Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області за актовим записом № 11 розірвати.
Залишити ОСОБА_1 шлюбне прізвище «Дуб».
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати на правову допомогу в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень, що був сплачений позивачем при зверненні до суду.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя ОСОБА_4.