Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Голубкової М.А.,при секретарі Когут С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, 24 березня 2016 року померла бабуся позивача ОСОБА_2, яка за життя склала заповіт, посвідчений 08 червня 2015 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 5920, відповідно до якого все належне їй майно заповідала позивачу по справі ОСОБА_1 (дівоче прізвище Резниченко)

До складу спадкового майна входить 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова/Владивостоцька, буд. 78/25. Зазначена частина житлового будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого 22 лютого 2002 р. державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-294 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21 лютого 2002 р. державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-296.

Після смерті ОСОБА_2 позивач 15 вересня 2016 р. звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Після закінчення строку на прийняття спадщини, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою від 21.12.2016 р. нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки дата витрачання спеціальних бланків нотаріальних документів, якими підтверджується право власності спадкодавця ОСОБА_2 на нерухоме майно, не відповідає реєстровим номерам, які містять на собі вищезазначені свідоцтва.

Посилаючись на те, що в інший ,позасудовий спосіб,вона не може оформити свої права спадкоємця, позивачка просить суд визнати за нею на підставі ст.ст.16,1217,1218,1233,1279 ЦК України право власності на 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова/Владивостоцька, буд. 78/25 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подала письмову заяву про розгляд справи без її участі та просила її позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановлений законом спосіб, шляхом направлення судової повістки, заяв та заперечень не подавали.

Всебічно вивчивши обставини справи,враховуючи позицію відповідача про повне визнання позову відповідно до ст.174 ЦПК України,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено доказами, що 24 березня 2016 року померла ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про смерть серії 1- ЖС № 353700 від 25.03.2016 року, актовий запис № 2230, видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 25.03.2016 p.

08 червня 2015 р. ОСОБА_2 на випадок своєї смерті склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 5920, відповідно до якого все належне їй майно заповіла ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про шлюб РезніченкоВіталіна Романівна, 17.06.2016 року зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_5, прізвище позивача після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_5.

До складу спадкового майна входить 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова/Владивостоцька, буд. 78/25.

Зазначена частина житлового будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого 22 лютого 2002 р. державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-294 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21 лютого 2002 р. державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-296.

Після смерті ОСОБА_2 позивач 15 вересня 2016 р. звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно ст.1220 ЦК України встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.

Відповідно до ст.1223,1233-1235 ЦК України, фізична особа має право особистим розпорядженням на випадок смерті призначити своїм спадкоємцем одну або кілька осіб,незалежно від наявності з цими особами родинних, сімейних відносин; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом, яка відповідно до ст.1269 ЦК України прийняла спадщину шляхом подання відповідної письмової заяви до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 ,де 15.09.2016 р. була заведена спадкова справа № 136/2016 р. до майна померлої ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 136/2016 р. інші спадкоємці майна померлої ОСОБА_2, які визначені ст.1241 ЦК України, відсутні.

Постановою від 21.12.2016 р. нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки дата витрачання спеціальних бланків нотаріальних документів, якими підтверджується право власності спадкодавця ОСОБА_2 на нерухоме майно, не відповідає реєстровим номерам, які містять на собі вищезазначені свідоцтва.

Так, спеціальний бланк нотаріальних документів серії АЕР № 207425, використаний для видачі Свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова/Владивостоцька, буд. 78/25 за реєстровим № 4-294 від 22.02.2002 р. отриманий на ім'я ОСОБА_2 22.02.2002 р. за реєстровим № 4-294, в той час як спеціальний бланк нотаріальних документів серії АЕР № 207426, використаний для видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом . на 1/4 частину житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова/Владивостоцька, буд. 78/25 за реєстровим № 4-296 від 21.02.2002 p., отриманий на ім'я ОСОБА_2 22.02.2002 р. за реєстровим № 4-296.

Як передбачено ст.1216,1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обовязків(спадщини)від померлої фізичної особи (спадкодавця)до інших осіб(спадкоємців);до складу спадщини входять всі права та обовязки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Як передбачено ст.328 ЦК України,право власності набувається з підстав,що не заборонені законом.

Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України ,незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Аналізуючи наведене, суд дійшов до висновку, що спадкодавцю ОСОБА_2 з підстав, не заборонених законом, на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова/Владивостоцька, буд. 78/25. Зазначена частина житлового будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого 22 лютого 2002 р. державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-294 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21 лютого 2002 р. державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-296, право на яку входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_2, що на час розгляду справи ніким не оспорювалось та нічим не спростовано.

Таким чином,позивач після смерті ОСОБА_2 за заповітом успадкувала 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова/Владивостоцька, буд. 78/25, прийнята спадщина вважається власністю спадкоємця з часу її відкриття,якою позивачка може володіти та користуватись,однак до отримання правовстановлюючого документа на це майно позивачка не має права на розпорядження ним, тобто не може у повному обсязі реалізувати права власника.

Як розяснив Верховний Суд України в п.23 постанови Пленуму № 7 від 30.05.2008 р.» Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

За матеріалами справи встановлено,що нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану спадщину,відповідно до ст.16 ЦК України позивачка має право на захист свого цивільного права шляхом визнання за нею права власності на успадковане майно за рішенням суду.

На підставі ст.ст.16,328,1233-1235,1268 ЦК України,ст.3,10,11,57,60,212 -215,218,224-225,294 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова/Владивостоцька, буд. 78/25, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 24.03.2016 р.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Голубкова М.А.