Сарненський районний суд
________________________________________________________________________
Справа № 572/2339/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі головуючого судді Рижого О.А..

при секретарі Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею 2,07 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради, яка належала ОСОБА_3 відповідно до державного акту про право приватної власності на земелю від 31 грудня 2003 року серії ІV РВ №028336.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.02.2009 року помер її свекор ОСОБА_3, після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 2,07 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради.

Вона є спадкоємцем по заповіту, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не може, так як їй було відмовлено державним нотаріусом у видачі вказаного свідоцтва за відсутності правовстановлюючих документів, які підтверджують належність земельної ділянки померлому, оскільки згідно повідомлення Відділу у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 29.06.2017 р. за № 29-17-0.32-828/175-17 витяги з Державного земельного кадастру надати неможливо.

Позивачка в судове засідання не зявилась, проте через канцелярію суду від її представника ОСОБА_4 надійшла заява, де вона позовні вимоги позивачки підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити, а також просить суд, розглядати справу у їх відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Проти позовних вимог позивачки не заперечує.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задаволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч.1 п.11 ст.346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

В судовому засіданні встановлено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу, як спадкоємиці за заповітом після смерті ОСОБА_3 було відмовлено через неможливість надати витяги з Державного земельного кадастру та рекомендовано звернутись до суду (а.с.6).

Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.4) ОСОБА_3 помер 03.02.2009 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №4.

Як вбачається із заповіту, посвідченого 31.03.1998 року, ОСОБА_3 все належне йому майно заповів ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до Державного акту про право приватної власності на земелю від 31 грудня 2003 року серії ІV РВ №028336, ОСОБА_3 був власником земельної ділянки, загальною площею 2,07 га, призначених для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради (а.с.5).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як вбачається з Державного акту про право приватної власності на земелю від 31 грудня 2003 року серії ІV РВ №028336, ОСОБА_3, був власником земельної ділянки, загальною площею 2,07 га, призначених для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради, що були передані йому, жителю с. Кричильськ на підставі розпорядження Сарненської райдержадміністрації від 31.12.2003 р. №599 (а.с.5).

На підставі ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших передбачених законом способів.

Так, кожному суб'єктові права власності на землю належать права володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою на свій розсуд у межах, передбачених ЗК України.

Права власників земельних ділянок визначені частиною 1 ст. 90 ЗК України.

Частиною другою цієї статті передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

З Постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 18.07.2017 р., виданої державним нотаріусом ОСОБА_5, вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом по спадковій справі №137/2009 року, ОСОБА_1 як спадкоємиці за заповітом немає можливості, оскільки згідно повідомлення Відділу у Сарненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 29.06.2017 р. за № 29-17-0.32-828/175-17 витяги з Державного земельного кадастру надати неможливо (а.с.6).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до Державного акту про право приватної власності на земелю від 31 грудня 2003 року серії ІV РВ №028336, ОСОБА_3 був власником земельної ділянки, загальною площею 2,07 га, призначених для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради (а.с.5).

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного Кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із неможливістю надати вищевказані витяги з Державного земельного кадастру, тому питання визначення належності цього майна вирішується у судовому порядку, оскільки тільки рішення суду буде належною підставою для оформлення права на спадщину за заповітом на це майно.

Таким чином, аналізуючи наведені норми закону та достовірно встановлені обставини справи, крім того враховуючи, що право власності позивача на вищевказану земельну ділянку відповідачем не оспорюється, а оформлення права на спадщину у визначеному законом порядку є неможливим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 на законних підставах набула право власності на земельні ділянки, загальною площею 2,07 га, що розташовані на території ОСОБА_2 сільської ради, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 125, 152 ЗК України, ст.ст.328, 392, 1216, 1296 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212, 215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку, загальною площею 2,07 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради, після смерті ОСОБА_3, який помер 03.02.2009 року, що належала йому відповідно до державного акту про право приватної власності на земелю від 31 грудня 2003 року серії ІV РВ №028336.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.А. Рижий