Справа № 188/318/17
Провадження № 2/188/214/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування чужими коштами

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 10 305, 77 грн. та судові витрати в сумі 4 135, 98 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в жовтні 2007 року він надав грошову позику ОСОБА_2 в сумі 15 000, 00 грн., які він зобовязався повернути до 20.12.2007р. В звязку з порушенням відповідачем взятих на себе зобовязань рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 15 000, 00 грн. 13.07.2016 року державним виконавцем Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в звязку з повним фактичним виконанням. Позивач вважає, що оскільки відповідач тривалий час користувався чужими грошовими коштами, отже зобовязаний сплачувати проценти, посилаючись на ст.ст. 536, 1048 ЦК України, що і зумовило позивача звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, направив до суду заперечення проти позову та заяву, відповідно до якої просив розглянути справу в його відсутність за станом здоровя, проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.10.2007 року між ОСОБА_1 (в подальшомупозикодавець) та ОСОБА_2 (надаліпозичальник) укладено договір позики, за умовами якого позикодавець надає позичальнику безпроцентну грошову позику у вітчизняній валюті (гривня) у сумі 15 000, 00 грн. строком до 20 грудня 2007 року (п. 1. Договору).

Згідно п. 2. Договору позичальник зобовязується повернути суму позики в установлений договором строк.

Відповідно до п. 6 Договору у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять процентів від простроченої суми.

В звязку з невиконанням умов договору рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 15 000, 00 грн. та судові витрати в сумі 375, 00 грн. (а.с. 31-33).

Позивач вважає, що відповідач тривалий час користувався чужими грошовими коштами, отже зобовязаний сплачувати проценти, посилаючись на ст.ст. 536, 1048 ЦК України, що і є причиною спору.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Підставою для звернення до суду позивача слугувало невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором позики від 20.10.2007 року, в результаті чого, як зазначалося вище, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2010р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 15 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач послався на ст.ст. 536, 1048 ЦК України.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, досліджуючи договір позики від 20.10.2007р. судом встановлено, що відповідно до п. 6 Договору у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять процентів від простроченої суми.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто проценти від простроченої суми, а саме: 1 500, 00 грн. (а.с. 39).

Отже, вже існує судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних сум та 10% від простроченої суми у звязку з несвоєчасним виконанням рішень на стадії виконавчого провадження, що в свою чергу свідчить про вже понесену відповідачем встановленою ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальність.

На підставі викладеного суд вважає, що оскільки п. 6 договору позики свідчить про конкретну штрафну санкцію у разі несвоєчасного повернення боргу і відповідач вже поніс відповідальність, позовні вимоги, які заявлені на підставі ст.ст. 536, 1048 ЦК України, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 58-60, 79, 212, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_3