Справа № 645/1087/17
Провадження № 2/645/1166/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Бабкової Т.В.,

при секретарі Кривеженко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі за заповітом, третя особа: ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 7 по пров. Трансформаторному в м. Харкові , загальною площею 78,6 кв.м., житлова - 52,3 кв.м., та на надвірні будівлі до даного житлового будинку: сарай під літ. "Б", сарай під літ. "б"; вбиральня літ. "Г"; гараж літ. "Д"; сарай літ. "Ж"; підвал літ. "З"; огородження №№1, 3, 4; ворота № 5, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19.10.2015 року помер його батько ОСОБА_3 При житті йог батько залишив заповіт, відповідно до якого квартиру АДРЕСА_1 він заповів ОСОБА_2, а все інше майно, що складається з житлового будинку за адресою: м. Харків, пров. Трансформаторний, 7, його батько заповів позивачу. У встановлений законом строк позивач звернувся до 12-ої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте одержати свідоцтво про право власності не зміг, так як оригінал правовстановлюючого документа, договору купівлі-продажу спадкового будинку, він не зміг знайти в документах батька. Отримати вказаний документ він також не має змоги, так як не є власником будинку.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, яка діє на підставі угоди № 2/35 від 10.03.2017 року, надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач, Харківська міська рада, у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без її участі, заперечень та претензій не має.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судовим розглядом встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач по справі, є сином ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії ІІ-ВЛ № 308668, виданого 17.09.1977 року Палацом Новонароджених м. Харкова, актовий запис № 7240).

19.10.2015 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 515909, виданого 20.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 15407.

15.07.2015 року ОСОБА_3, на випадок своєї смерті, склав заповіт, яким зробив таке розпорядження: всю належну йому на праві особистої власності частину комунальної квартири № 5, що знаходиться в м. Харкові по пров. Вірменському, 2, заповідає ОСОБА_2, а все інше майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, та на що він за законом матиме право, він заповідає ОСОБА_1

Згідно зі ст. 1261 ЦК України позивач має право на спадкування за заповітом на все майно, яке належить спадкодавцеві.

З матеріалів справи вбачається, що власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: м. Харків, пров. Трансформаторний, 7, є ОСОБА_3, право власності за яким на вказане будинковолодіння зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу Н2-48 Харківської товарної біржі від 19.04.1998 року (а.с. 8).

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 19.10.2015 року (заява від 02.11.2015 року подана заява ОСОБА_1 до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори).

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 07.03.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 19.10.2015 року на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Харків, пров. Трансформаторний, 7, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не надав документів, що посвідчують право власності на спірний будинок з надвірними будівлями.

З відповіді Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 11.05.2017 року за № 1450/02-14 вбачається, що після смерті ОСОБА_3, померлого 19.10.2015 року, заведена спадкова справа № 1005/2015, яка містить: заяву від 02.11.2015 року сина спадкодавця ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, про прийняття спадщини на підставі заповіту, посвідченого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 15.07.2015 року за р№3-378; заяву від 09.11.2015 року ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3, про прийняття спадщини на підставі заповіту, посвідченого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 15.07.2015 року за р№3-378. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. 07.03.2017 року ОСОБА_1 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. За даними Дванадцятої Харківської нотаріальної контори заповіт, посвідчений 15.07.2015 року 12 ХДНК за р. № 3-378 від імені ОСОБА_3, не змінено та не скасовано. Підстава: спадкова справа № 1005/2015.

Згідно із відповіддю КП "Жилкомсервіс" від 06.09.2017 року за № 19742/2/0705 встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_4, був зареєстрований з 29.08.2012 року по день смерті, 19.10.2015 року. На день смерті був зареєстрований один.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Такий порядок реєстрації прав на нерухоме майно передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом з тим, згідно з положеннями Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1878 від 11 лютого 2011 року, з 01 січня 2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяження таких прав здійснюють територіальні органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України і державні та приватні нотаріуси. Однак зазначені органи реєстрації наділені повноваженнями здійснювати відповідну реєстрацію прав на нерухоме майно лише за вимогою власника (уповноваженої особи).

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Таким чином, суд вбачає встановленим, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем на житловий будинок № 7 з надвірними будівлями по пров. Трансформаторному в м. Харкові, за заповітом після смерті його батька ОСОБА_3, який помер 19.10.2015 року, та має право на отримання належного йому будинку з надвірними будівлями, так як прийняв спадщину у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, тому суд вважає, що є наявні підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове за заповітом нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, пров. Трансформаторний, 7, на який відсутній документ, що засвідчує право власності спадкодавцеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1261, 1270, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі за заповітом, третя особа: ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок № 7 по пров. Трансформаторному в м. Харкові, загальною площею 78,6 кв.м., житлова - 52,3 кв.м., та на надвірні будівлі до житлового будинку № 7 по пров. Трансформаторному в м. Харкові: сарай під літ. "Б", сарай під літ. "б"; убиральня літ. "Г"; гараж літ. "Д"; сарай літ. "Ж"; підвал літ. "З"; огородження №№1, 3, 4; ворота № 5, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 19.10.2015 року.

Апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області на рішення суду подається через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя