Справа № 507/1084/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2017 р. Любашівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Дармакуки Т.П.,

при секретарі - Копищик М.С.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2, адвоката Мудрака І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Любашівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Комуна» про визнання недійсним договору про внесення змін до договору оренди землі,

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до Любашівського районного суду із позовом до ПП «Комуна», в якому просила визнати недійсним договір про внесення змін до договору оренди землі, який укладений 28 лютого 2013 року між нею та ПП «Комуна». В обґрунтування вимог, позивач вказувала, що 14 серпня 2012 року між нею та ПП «Комуна» було укладено два договори земельних ділянок, які належать її на праві приватної власності на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 10 серпня 2005 року, терміном на 49 років. В даному договорі були прописані умови розрахунку. 22 лютого 2013 р. вона захворіла та потрапила до Любашівської районної лікарні із діагнозом: церебральний атеросклероз з гіпертонією, дискуляторна енцелофалопатія 2 ст. цефалічний, астеноневротичний синдром та 28 лютого 2013 року вона нібито-то із керівником ПП «Комуна» підписали додаткову угоду, згідно якої вона отримала 20 000 грн. одноразово. Вона знаходилася під впливом тяжкої для неї обставини і погодившись з його пропозицією на вкрай невигідних для себе умовах передала йому земельну ділянку в користування, за суму яка майже в чотири з половиною рази менше дійсної вартості.

Вказуючи на те, що вона вчинила правочин під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних для неї умовах , посилаючись на ст.233, ч.1 ст.216 ЦК України позивач просила позов задовольнити.

В судовому засіданні 27.09.2017 року ОСОБА_4 позов підтримала та пояснила, що вона захворіла та потрапила в лікарню, де отримувала сильнодіючі ліки, на той час орендна плата за землю за рік складала 1800 грн., її заплатили 20000 грн. за 49 років оренди. Договір про внесення змін вона підписала, так як її треба були гроші на операцію.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, вказуючи на те, що ОСОБА_4 підписала невигідний для неї договір про внесення змін до договору оренди землі, під впливом тяжких для неї обставин, так як на момент підписання угоди вона була в лікарні та її необхідні були кошти для лікування.

Відповідач:

В судовому засіданні директор ПП «Комуна» ОСОБА_2 позов не визнав, просив в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю, вказуючи на те, що ОСОБА_4 звернулася до нього із проханням виплатити її орендну плату наперед, він погодився, договір про внесення змін до договору вона підписала добровільно.

Представник ПП «Комуна» - адвокат Мудрак І.М. просив в задоволенні позову відмовити вказуючи на те, що позивач не довела про наявність підстав для застосування ст..233 ЦК України. Так, під час укладення договору про внесення змін вона лікувалася не від тяжкої хвороби, в неї діагностовано хворобу середньої тяжкості, а гроші потрібні були зі слів позивача на операцію ноги, проте доказів про необхідність хірургічного втручання позивачем не надано. Також, вказував на те, що зазначенні кошти не були витраченні на лікування позивачки.

Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників та свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що позивач є власником земельної ділянки загальною площею 4,17 га (в тому числі 0,76 га та 3,41 га), яка розташована на території Любашівської селищної ради Любашівського району Одеської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2

14 серпня 2012 року між позивачем ОСОБА_4 та ПП «Комуна» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,76 га та договір оренди землі площею 3,41 га. Договір укладено на 49 років, зі сплатою орендної плати у розмірі 3 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (п.8, 9 Договорів (а.с.7-8, 47-50).

Зазначені договори зареєстровані у відділі Держкомзему в Любашівському районі Одеської області 11 вересня 2012 р.

28 лютого 2013 року ОСОБА_4 та ПП «Комуна» підписали два договори про внесення змін до договорів оренди землі від 14 серпня 2012 року. Відповідно до п.1 сторони домовилися внести наступні зміни до договору оренди землі площею 0,76 га: в п.9 «у грошовій за наступні 49 років в розмірі 2000 грн.», в п.11 «одноразово» та п.13 «не переглядається». Та в договорі оренди землі площею 3,41 га сторони домовилися внести наступні зміни: відповідно до п.1 сторони домовилися внести наступні зміни до договору оренди землі площею 0,76 га: в п.9 «у грошовій за наступні 49 років в розмірі 20000 грн.», в п.11 «одноразово» та п.13 «не переглядається» /а.с.45-46/.

Вимоги щодо визнання недійсним договору про внесення змін до договору оренди землі площею 0,76 га позивач не заявляє.

Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові ВСУ від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК, позивачу в сукупності необхідно довести підстави, які будуть використанні в суді як докази, зокрема: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Позивач вважає, що договір про внесення змін договору оренди землі, за умовами якого вона отримала 20 000 грн. нею укладено під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для неї умовах.

Вкрай невигідними умовами договору оренди, ОСОБА_4 вважає розмір орендної плати, який в чотири із половиною рази менше дійсної вартості землі.

Так, із п.5 договору оренди землі вбачається, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 3,41 га становить 52177,06 грн. та відповідно до п.9 договору орендна плата була обумовлена 3 % від нормативно грошової оцінки землі, що складає 1565 грн. 31 коп. на рік. Проте, відповідно до внесених змін до договору, орендна плата обумовлена сторонами в розмірі 20000 грн. одноразово за 49 років оренди, що становить 408 грн. 16 коп. на рік.

Проте, невигідність умов не може буди окремою підставою для визнання договору недійсним на підставі ст.233 ЦК України.

Тяжкими обставинами, які спонукали ОСОБА_4 отримати кошти та підписати договір, який вона просить визнати недійсним, позивач вважає стан її здоров'я, та в судовому засіданні пояснила, що в 2013 році лікарем Любашівської ЦРЛ її рекомендовано було зробити операцію, а частину коштів її треба було на лікування в неврологічному відділенні.

Як на підставу своїх вимог, стороною позивача було надано довідку Любашівської ЦРЛ № 594 від 21.07.2017 року про те, що вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні із 22 лютого 2013 р. по 05.03.2013 р. та із 06 березня по 21 березня 2013 р. із діагнозом церебральний атеросклероз з гіпертонією, дискуляторна енцелофалопатія 2 ст. цефалічний, астеноневротичний синдром /а.с.15/.

Також, згідно довідки Любашівської ЦРЛ від 40 жовтня 2017 р. № 817, яка була надана на запит суду за клопотанням представника позивача, стан ОСОБА_4 на момент госпіталізації ,тобто 22 лютого 2013 р. був середньої важкості та на момент виписки тобто 05.03.2013 р. - задовільний. Її призначалися денні транквілізатори, які можуть призводити до тимчасового зниження уваги та короткочасної пам»яті, на момент перебування в стаціонарі хвора дієздатна (а.с.

Згідно довідки Любашівської ЦРЛ від 04 жовтня 2017 р., яка була надана на запит суду за клопотанням представника позивача, ОСОБА_4 29 травня 2013 року амбулаторно оглянута лікарем - травматологом, її встановлено діагноз: асептичний некроз головки правої стегнової кістки, призначено амбулаторне лікування, на стаціонарному лікуванні по даному захворюванню в 2013 р. не перебувала та хірургічне лікування хворій не пропонувалося на момент огляду (а.с.

В той же час, допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника позивача ОСОБА_5, пояснив, що позивач по справі його дружина, про укладення додаткової угоди дружина йому нічого не розповідала. Коли прийшов час отримати орендну плату за пай, він дізнався, що вона продала земельний пай ПП «Комуна». Дружина приховала, що продала пай. На лікування в неврологічному відділенні в них гроші були, не було такої гострої потреби продавати земельний пай. Тепер йому відомо, що із грішми вона поїхала до м.Одеса, а звідти через 3 дні повернулася без грошей, в неї гроші вкрали.

За таких обставин, позивачем не надано доказів про те, що лікарем дійсно було рекомендоване хірургічне втручання, на яке ОСОБА_4 отримала кошти від ПП «Комуна», задля чого вона уклала договір про внесення змін до договору оренди.

Посилання позивача на лікування в неврологічному відділенні із 22 лютого 2013 р. по 05.03.2013 р., під час якого вона отримувала транквілізатори, які можуть призводити до тимчасового зниження уваги , та як пояснення позивача в судовому засіданні 27 вересня 2009 р. про те, що вона не зовсім розуміла, на яких умовах підписала договір, суд не приймає до уваги, оскільки, для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Інших доказів стороною не надано.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачу, що передбачено ст.ст.3, 4, та 11 ЦПК України. При цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, а неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права є підставою для відмови у задоволенні позову.

Аналізуючи, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позивачем не доведено, що під час підписання спірного договору мали місце тяжкі для позивачки обставини та правочин вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10-11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Комуна» про визнання недійсним договору про внесення змін до договору оренди землі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Одеської області через Любашівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.П. Дармакука