Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/423/16-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтопостач», публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в особі Житомирського відділення публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про розірвання договорів, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «РВС БАНК» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про розірвання договорів. В обґрунтування позову зазначав, що 26.06.2008 року між Житомирським відділенням ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «Укрнафтопостач» укладено кредитний договір № Т240608-К/15, за умовами якого банк надав кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії в сумі 900000 грн. зі сплатою 21 % річних та терміном остаточного повернення 25.06.2009 року. В подальшому додатковою угодою відсоткову ставку кредиту було змінено до 22,5 %. В якості забезпечення зобовязання за кредитним договором 26.06.2008 року укладено договір поруки між ним та банком, за умовами якого він зобовязався відповідати перед банком за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих за кредитним договором. У п. 10 договору передбачено, що строком припинення поруки є повне виконання Товариством або Поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням. Також, між банком та ним було укладено іпотечний договір від 26.06.2008 року, за умовами якого в іпотеку банку було передано майно: обєкт незавершеного будівництва загальною площею 195, 7 кв.м., що розташований в с. Глибочиця по вул. Березова, 20; земельна ділянка площею 1127 кв.м., кадастровий номер :02:001:0192, за адресою: вул. Березова, с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області; земельна ділянка площею 1000 кв.м., кадастровий номер :03:001:0175, що знаходиться на території Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області по вул. Малишка, 39; земельна ділянка площею 1450 кв.м., кадастровий номер :03:001:0093, що знаходиться на території с. Сінгури Житомирського району Житомирської області. Сторонами кредитного договору строк повернення кредиту не змінювався. Протягом шести з половиною років банк не предявляв до нього вимог в рамках зобовязань, які випливають з зазначених договорів майнової та фінансової поруки, що свідчить про втрату з боку банку комерційного інтересу стосовно укладених з ним договорів. Дані обставини порушують його права на вільне володіння та розпорядження майном, яке було передане в іпотеку банку, оскільки на нього накладено заборону відчуження. Вважає, що настали такі умови, які передбачені ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України як підстави для розірвання договорів. Враховуючи вищевикладене, просив розірвати договір поруки № Т240608-К/15-Р-2 від 26.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» з додатковими угодами до нього; розірвати договір іпотеки від 26.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» з додатковими угодами до нього.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 04 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір поруки № Т240608-К/15-Р-2 від 26.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» з додатковими угодами до нього. Розірвано договір іпотеки від 26.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» з додатковими угодами до нього. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «РВС БАНК», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що договір поруки № Т240608-К/15-Р-2 від 26.06.2008 року та договір іпотеки від 26.06.2008 року, укладені між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» з додатковими угодами підлягають розірвання з підстав, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Судом встановлено, що 26 червня 2008 року між Житомирським відділенням ВАТ «Сведбанк» та ТОВ "Укрнафтопостач" укладено кредитний договір № Т240608-К/15, за умовами якого банк надав кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії в 900000 грн. зі сплатою 21 % річних та терміном остаточного повернення 25.06.2009 року. Додатковою угодою відсоткову ставку кредиту було змінено до 22,5 %.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 26.06.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед банком за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих за кредитним договором.

Крім того, 26.06.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку було передано майно: об'єкт незавершеного будівництва загальною площею 195,7 кв.м., що розташований в с. Глибочиця вул. Березова, 20; земельна ділянка площею 1127 кв. м. кадастровий номер :02:001:0192 за адресою: с. Глибочиця, вул. Березова; земельна ділянка площею 1000 кв. м. кадастровий номер :03:001:0175, що знаходиться на території Вересівської сільської ради Житомирського району та області, вул. Малишка, 39; земельна ділянка площею 1450 кв.м. кадастровий номер :03:001:0093, що знаходиться на території с. Сінгури Житомирського району та області.

03.11.2008 року до договору поруки було внесено зміни, згідно яких відсоткова ставка за кредитом підвищена до 22,5 %.

Відповідно до п.1.1 Статуту ТОВ «Омега Банк» товариство є правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ПАТ «Сведбанк».

03 липня 2015 року між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» укладено акт №162/07/2015-К приймання передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» прав на активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк», згідно яких ПАТ «Омега Банк» передав ПАТ «Перехідниій банк «РВС Банк» право вимоги коштів за кредитним договором № Т240608-К/15 від 26.06.2008 року з усіма змінами та доповненнями, та відповідними договорами забезпечення, укладеними на забезпечення зобов'язань за кредитним договором.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив розірвати договір поруки та договір іпотеки, які були укладені між ним та ВАТ «Сведбанк» 26.06.2008 року з підстав, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається також на ту обставину, що строк кредитного договру закінчився 25.06.2009 року. Однак, протягом шести з половиною років банк не предявляв до нього вимог в рамках зобовязань, які випливають з зазначених договорів майнової та фінансової поруки, що свідчить про втрату з боку банку комерційного інтересу стосовно укладених з ним договорів. Дані обставини порушують його права на вільне володіння та розпорядження майном, яке було передане в іпотеку банку, оскільки на нього накладено заборону відчуження. На даний час істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договорів і якби він міг такі обставини передбачити, то б не укладав зазанчені договори.

Згідно ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13.

Що стосується розірвання спірних договорів з підстав, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, слід зазначити, що нормами ч. ч. 2 та 4 ст. 652 ЦК України закріплено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Пунктом 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Таким чином, ч. 2 ст. 652 ЦК України визначаються правила розірвання або зміни договору за рішенням суду, за умови, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем не доведено одночасне настання всіх чотирьох умов, встановлених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять даних, що позивач звертався до відповідача з будь-якими заявами про приведення договору поруки та договору іпотеки у відповідність з обставинами, які на думку позивача змінилися.

Таким чином, колегія суддів, аналізуючи в сукупності всі досліджені докази по справі та даючи їм належну оцінку, дійшла висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для розірвання спірних договорів, не є істотним порушенням умов договорів зі сторони відповідача, а також не є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірних договорів. Таким чином, зміна обставин не настала.

Відтак, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги і ухваленням колегією суддів рішення про відмову у задоволенні позову підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь відповідача ПАТ «РВС БАНК» 1 212 грн. 65 коп. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «РВС БАНК» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтопостач», публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в особі Житомирського відділення публічного акціонерного товариства «Сведбанк», публічного акціонерного товариства «РВС Банк» про розірвання договору поруки та договору іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «РВС БАНК» 1 212 грн. 65 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді