Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1224/17 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 54 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Пилиповицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, відділу освіти Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2017 року,

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому після уточнення просила скасувати наказ про звільнення, зобовязати відділ освіти Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області поновити її на посаді кухаря Пилиповецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 31 жовтня 2016 року та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що на підставі її заяви, наказом директора школи від 21 березня 2016 року вона була прийнята на роботу на посаду кухаря. Заяву писала про прийняття на роботу без зазначення терміну звільнення, тому вважала, що її прийнято на роботу на постійній основі. Після закінчення навчального року вона продовжувала працювати в школі, виходила на роботу. На початку нового навчального року адміністрація школи запропонувала їй підписати трудовий договір. Погодилася, вважала, що вказаний договір відповідає вимогам закону і погоджений з відділом освіти Новоград-Волинської районної державної адміністрації. У кінці жовтня 2016 року повідомили про її звільнення. Цього не прийняла до уваги, сподіваючись, що після закінчення канікул, знову приступить до роботи. Однак, їй відмовили у продовженні роботи. Згодом дізналась, що була прийнята на роботу на підставі строкових договорів і в звязку із закінченням строку дії договору її було звільнено без ознайомлення із наказом про звільнення та без видачі трудової книжки.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2017 рок у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не взято до уваги обставин того, що трудовий договір нею укладався при умові роботи на посаді кухаря на постійній основі. Після звільнення не була ознайомлена з наказом про звільнення і не було їй видано трудову книжку, що є порушенням трудового законодавства. Судом не було враховано, що вона є одинокою матірю та на її утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей - віком семи та девяти років.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 зазначено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Положення статей 10, 57, 60 ЦПК України передбачають, що суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірні правовідносини регулюються положеннями статей 23, 36, 47, 184 КЗпП України.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що наказом директора Пилиповицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 21 березня 2016 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду кухаря з 22 березня по 31 травня 2016 року, а звільнено з роботи із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 31 травня 2016 року (а.с.28, 29).

01 вересня 2016 року ОСОБА_2, на підставі заяви останньої, прийнято на роботу на посаду кухаря школи з 2 вересня по 31 жовтня 2016 року згідно строкового трудового договору, який було підписано позивачем (а.с.30, 49).

Як убачається із копії акту комісії від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_2 була ознайомлена з наказом від 31.10.16 про її звільнення, однак відмовилась від підпису про ознайомлення із цим наказом (а.с.63).

Відповідно до положень статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В день звільнення ОСОБА_2 було видано на руки трудову книжку, про що свідчить її підпис в журналі обліку трудових книжок працівників школи, обліковий запис № 68 (а.с.27).

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, визначеного за погодженням сторін (пункти 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі укладеного між сторонами строкового договору, позивач прийнята на роботу та після спливу строку дії цього договору, була звільнена із займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що в заяві про прийняття її на роботу вона не зазначала про строковість трудових правовідносин з роботодавцем, а тому її прийнято на роботу на безстроковій основі, не заслуговують на увагу, оскільки остання за власним волевиявленням уклала з відповідачем трудовий договір з визначеним строком дії договору, підписавши його.

В апеляційному суді позивач надала витяг з наказу по Пилиповецькій ОСОБА_3 ступенів від 21 березня 2016 року № 20, де не зазначено про строковість прийняття її на роботу. Із пояснень представника школи убачається, що походження вказаного документу їй невідоме.

Згідно журналу судового засідання від 03.08.2017 року судом першої інстанції були досліджені оригінали документів, копії яких долучені до матеріалів справи, в тому числі і наказ по Пилиповецькій ОСОБА_3 ступенів від 21 березня 2016 року № 20, де вказано строк прийняття на роботу ОСОБА_2 з 22 березня 2016 року по 31 травня 2016 року (а.с. 147-156).

Відтак наявність витягу із вказаного наказу без зазначення строковості договору, не має правового значення, оскільки його походження не встановлено, а факт підроблення оригіналу документу будь-якими доказами не підтверджено.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2016 року у звязку із закінченням терміну дії строкового трудового договору, роботодавцем було запропоновано позивачу зайняти з 1 листопада 2016 року вакантну посаду підсобного робітника кухні, але вона відмовилась, про що свідчить акт, складений комісією школи. Інші вакантні посади в школі, станом на 26 та 31 жовтня 2016 року були відсутні (а.с. 107, 140, 141).

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до положень частини 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: