Справа № 442/900/17 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/3352/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю: прокурора Панькевича Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької місцевої прокуратури, поданої в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування -Дрогобицької міської ради на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

03 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 2016 році нею самовільно було збудовано нежитлове приміщення, загальною площею 5,4 кв.м. на земельній ділянці, яка належить Дрогобицькій міській раді, але згідно договору оренди землі від 20 жовтня 2015 року, надана її у строкове платне користування. Зазначена земельна ділянка, загальною площею 102 кв.м., має несільськогосподарське призначення - землі комерційного використання.

Вказане будівництво було проведено без порушення будівельних правил і норм, та не порушує прав інших осіб.

З урахуванням зазначених обставин позивач на підставі ст.ст.15, 16, 328, 376 ЦК України, просила:

Визнати за нею право власності на нежитлове приміщення площею 5,4 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення загальною площею 5,4 кв.м, яке знаходиться в АДРЕСА_1

Рішення суду оскаржила Дрогобицька місцева прокуратура.

В апеляційній скарзі посилається на те, доказів про те, що Дрогобицька міська рада дала згоду на визнання права власності на самочинне будівництво здійснене на її земельній ділянці та що здійснене будівництво відповідає будівельним нормам та правилам, суду не надано, тому з врахуванням наведеного та вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Крім цього, згідно Договору оренди земельної ділянки, укладеного між Дрогобицькою міською радою та СП-ФОП ОСОБА_2 від 20.10.2015 року, останній передано у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі комерційного призначення, яка знаходиться по АДРЕСА_1 для обслуговування навісу біля кафе-бару. Відповідно до п. 5.3 даного договору оренди, орендарю забороняється самовільна забудова земельної ділянки. Також зазначає, що ОСОБА_2 звернулася до суду як фізична особа, будучи орендарем земельної ділянки як СПД ФОП

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції призначався на 15 червня 2017 року та 14 вересня 2017 року.

12 червня 2017 року ОСОБА_2 подала клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 15 червня 2017 року за сімейними обставинами, яке було задоволено.

12 вересня 2017 року ОСОБА_2 знову подала клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 14 вересня 2017 року у зв»язку з тим, що в цей день вона перебуватиме за межами Львівської області, яке судом було відхилено, як необґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Панькевича Р.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року скасуванню на підставі п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що будівництво нерухомого майна здійснене позивачкою без порушень будівельних норм і правил, та є таким, що не суперечить суспільним інтересам і не порушує прав інших осіб.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як роз»яснино у п.12 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) (надалі Постанови), вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов»язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних,санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК) (п.14 Постанови).

Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам (п.16 Постанови).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону) (п.21 Постанови).

Судом та матеріалами справи установлено, що 20 жовтня 2015 року між орендодавцем - Дрогобицькою міською радою в особі секретаря міської ради ОСОБА_3 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди згідно якого останній в передано у строкове платне користування на три роки передано земельну ділянку площею 102 кв.м. несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання , яка знаходиться у АДРЕСА_1

Відповідно до п.5.1 Договору, земельна ділянка передається в оренду для обслуговування навісу біля кафе-бару.

Умови збереження стану об»єкта оренди визначені у п.5.3. Договору, зокрема орендарю забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

В порушення вимог ч.1 ст.376 ЦК України ОСОБА_2 на орендованій земельній ділянці, без належного дозволу та затвердженого проекту самовільно збудувала нежитлове приміщення, загальною площею 5,4 кв.м., до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації не зверталася, документів які б стверджували про відповідність забудови будівельним норм та правилам ні компетентному органу ні суду не надала.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що самочинне будівництво ОСОБА_2 було проведено без порушення будівельних норм і правил є передчасним та необґрунтованим.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга Дрогобицької місцевої прокуратури, поданої в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Дрогобицької міської ради Львівської міської ради підлягає до задоволення, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дрогобицької місцевої прокуратури, поданої в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Дрогобицької міської ради - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 5,4 кв.м, яке знаходиться в АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Львівської області 704 (сімсот чотири) гривень судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.