1Справа № 335/7430/16-ц 2/335/383/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Огневюк Н.В., розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» в особі Філії концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» про стягнення суми переплати за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» в особі Філії концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги наступним.

01.11.2008 року між ОСОБА_1 «МТМ» та власником не житлового приміщення ОСОБА_2 укладено договір № 203199 „ Купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді.

Позивач в період з листопада 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по лютий 2015 року відпустив відповідачу теплову енергію на суму 13735,25 грн. Проте відповідач частково здійснив часткову сплату в сумі 587,91 грн., у звязку з чим заборгованість відповідача складає 13 147 гривень 34 гривень - сума основного боргу , 929 гривень 99 копійок - пеня, 244 гривень 57 копійок - 3% річних, 2911 гривень 89 копійок - інфляційних витрат.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Окрім того, у лютому 2017 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов зустрічний позов від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» про стягнення суми переплати за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячі воді від 01.11.2018 року.

У зустрічному позові зазначалось, що за Договором від 01.11.2008 року Договором ОСОБА_1 «МТМ» при нарахуванні сум оплат застосовувались тарифи, встановлені для нежитлових приміщень відповідно до рішень виконавчого комітету ЗМР та постанови НКРЕКП. Відповідно до умов Договору та документів, що надавались ОСОБА_1 «МТМ» вказане приміщення є квартирою та з моменту придбання до сьогоднішнього часу належить до житлового фонду, його реконструкція не проводилась, переведення до нежитлового фонду не здійснювалось та приміщення не реєструвалось як нежитлове, однак Теплопостачальною організацією проводилось нарахування плати за відпущену теплову енергію як на нежитлове приміщення, у звязку із чим виникла передплата, а тому позивач просить суд стягнути на його користь суму переплати за Договором №203199 від 01.11.2008 року купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді в сумі 12 782 грн.. 01 коп. сплачені за даним договором.

Ухвалою суду від 24.02.2017 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» про стягнення суми переплати за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячі воді від 01.11.2018 року.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримує у повному обсязі, зазначаючи, що відповідач тривалий час виконував умови договору, був обізнаний з йому умовами, рішенням Виконкому ЗМР від 28.02.2008 р., яке було надано Відповідачем по справі під час укладання Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, вирішено перевести квартиру № 51 по вул. Сорок років Радянської України, 82 до нежитлового фонду та оформити її як нежитлове приміщення для подальшого використання під магазин промислових товарів та офіс, провести реєстрацію права власності на нежитлове приміщення в орендному підприємстві ЗМБТІ, укласти договори з підприємствами-постачальниками комунальних послуг. Поряд із цим 10.12.2014 р. представниками Позивача було проведено обстеження системи теплоспоживання, спірне приміщення використовується під офіс, жодних приміток щодо невідповідності зафіксованих даних дійсності в акті з боку Споживача не зафіксовано, акт був складений в присутності та за підписом орендатора ОСОБА_3 А, отже не зважаючи на те, що Відповідач не зареєстрував своє право власності на нежитлове приміщення в бюро технічної інвентаризації, певний час приміщення використовувалось для фактичного ведення господарської діяльності, а не для постійного проживання. Крім того, Відповідач здійснював оплату за використану теплову енергію, що свідчить про визнання своїх зобов'язань в частині розрахунків за використану теплову енергію перед ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» згідно умов Договору. До того ж, 01.03.2015 р. між сторонами по справі була укладена Угода про розірвання Договору купівлі-продажу теплової енергії, де п. 1 визначено: «...в частині відпуску теплової енергії з 01.03.2015 р. договір вважати розірваним, в частині проведення розрахунків за відпущену теплову енергію в сумі 13 147,34 грн. станом на 01.03.2015 р. до повного погашення заборгованості.» Дана сума заборгованості Відповідачем не сплачена, а тому ОСОБА_1 «МТМ» просить стягнути її в судовому порядку, а у зустрічному позові відмовити за необґрунтованістю.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримали у повному обсязі. Не оспорюючи факт укладення договору, оплати послуг, вільного волевиявлення під час укладення кредитного договору, добровільного виконання умов договору, позивач позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та просить його задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

01.11.2008 року між ОСОБА_1 «МТМ» та власником не житлового приміщення ОСОБА_2 укладено договір № 203199 „ Купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді (а.с.15-21).

Додатковою угодою до договору від 01.11.2008 року 01.03.2011 року змінено розділ «юридичні адреси сторін та платіжні реквізити сторін».(а.с.22)

Угодою про розірвання договору від 01.11.2008 року купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.03.2015 року сторони узгодили вважати розірваним договір від 01.11.2008 року у частині відпуску теплової енергії з 01.03.2015 року, в частині проведення розрахунків за відпущену енергію в сумі 13147,31 грн. станом на 01.03.2015 року до повного погашення. (а.с23,25)

Отже, теплова енергія відпускалась на приміщення за адресою м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 82 приміщення 51, як на нежитлове.

Зазначене приміщення належить відповідачу на підставі договору купівлі продажу від 06.08.2007 року, посвідченого призваним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу , підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», № 15710204 від 27.08.2007.(а.с.8-9)

Згідно з п. 1.1 вищезазначеного договору позивач взяв зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді відповідачам, а відповідач взяв зобовязання прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 6.7 договору споживачі з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинні отримати від теплопостачальної організації за адресою: м.Запоріжжя, вул. А.Нахімова, 4 документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Відповідно до п.6.7.2. договору передбачено, що у разі неотримання акту приймання передачі або обґрунтованих заперечень до нього встановлений договором термін, встановлений п.6.7.1 договору акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання - передачі теплової енергії на адресу концерну „МТМ не надав, належним чином оформлені акти приймання - передачі теплової енергії за спірний період не повернув. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами, нарахованими позивачем до оплати за відповідні періоди.

На підставі п. 6.4 договору споживачі зобовязані до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживачі мають право робити передоплату.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобовязання, підстави виникнення яких були передбачені у ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, відповідач належним чином не виконав свої зобовязання за договором.

Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача за період з листопада 2013 року по квітень 2014, жовтня 2014 року лютий 2015 року складає 13 147,34.Також вказаний розмір заборгованості підтверджується наданими позивачем первинними документами, зокрема, рахунками до сплати, актами приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п.7.2.8. договору в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3. договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань обчисляється від простроченої суми та н повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. На підставі вказаних норм договору відповідача була нарахована пеня в розмірі 929,99 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо іншій розмір відсотків не встановлений договором.

Три відсотки річних від суми простроченого платежу складає 244,57 грн., розмір інфляційних втрат за весь період складає 2 911,89 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які суд вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Невиконанням своїх грошових зобов'язань відповідач порушив вищевказані вимоги законодавства й умови діючого договору.

При вищевикладених обставинах, приймаючи до уваги встановлені судом обставинами, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність підстав для задоволення позову, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» в особі Філії концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові втрати.

За таких обставин з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2, то суд вважає, що він задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Відповідно до п.1.1. Договору - Теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

Так, Додатком № 1а є Звертання-доручення ОСОБА_2 про укладання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, де він прохає укласти договір купівлі- продажу теплової енергії з 01.03.2008 р. для опалення, вентиляції, підігріву води об'єкта, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 82, приміщення 51; Додаток № 1 Обсяги та порядок постачання теплової енергії Споживачу, містить чітко зафіксовані обсяги теплової енергії, яка повинна бути відпущена Споживачу.

При цьому обсяги теплового навантаження на об'єкт опалення ОСОБА_2 зафіксовані у розрахунках фактичної потреби тепла на опалення та гаряче водопостачання від 2008 р., наданими Відповідачем під час укладання договору.

Додатком № 5 Договору передбачені тарифи на теплову енергію, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 436 від 10.10.2008 р., відповідно до п. 4 Додатку № 5 - у разі зміни тарифів на теплову енергію в період дії договору, Споживач сплачує за спожиту теплову енергію за новими тарифами, затвердженими згідно діючого законодавства, з дати їх введення. Про зміну тарифів Теплопостачальна організація повідомляє Споживача у письмовій формі або через засоби масової інформації; права та обовязки сторін Договору, передбачені Розділами 3, 4 Договору; порядок розрахунків за теплову енергію Розділом 5. Відповідальність сторін Розділом 7.

Отже, під час укладання Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203199 від 01.11.2008 р. ОСОБА_2 був належним чином обізнаний з усіма істотними умовами Договору, а його особисте підписання є добровільним акцептом.

ОСОБА_2 не спростовані твердження ОСОБА_1 «МТМ», що за весь спірний період від нього жодного разу не надходили письмові звернення в адресу ОСОБА_1 стосовно невідповідності умов договору фактичним обставинам, не було здійснено спроб щодо визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, під час дії Договору між сторонами неодноразово відбувалось листування (а.с.142-147), у своїх письмових зверненнях ОСОБА_2 спирався на умови (пункти) договору, що свідчить про його обізнаність з змістом договірних умов, які діяли на той час.

До того ж, рішенням Виконкому ЗМР № 78/25 від 28.02.2008 р., яке було надано ОСОБА_2 під час укладання Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, вирішено перевести квартиру № 51 по вул. Сорок років Радянської України, 82 до нежитлового фонду та оформити її як нежитлове приміщення для подальшого використання під магазин промислових товарів та офіс, провести реєстрацію права власності на нежитлове приміщення в орендному підприємстві ЗМБТІ, укласти договори з підприємствами-постачальниками комунальних послуг. (а.с.10)

10.12.2014 р. представниками ОСОБА_1 «МТМ» було проведено обстеження системи теплоспоживання споживача ОСОБА_2 за адресою м. Запоріжжя, вул. 40 Років Радянської України 82 прим. 51, з тексту якого вбачається, що спірне приміщення використовується під офіс, жодних приміток щодо невідповідності зафіксованих даних дійсності в акті з боку Споживача не зафіксовано, акт був складений в присутності та за підписом орендатора ОСОБА_3 (а.с39), щ свідчить про те, що певний час приміщення використовувалось для фактичного ведення господарської діяльності, а не для постійного проживання.

Тим паче, матеріалами справи підтверджується і ОСОБА_2 не оспорювалося, що він здійснював оплату за використану теплову енергію, що свідчить про визнання своїх зобов'язань в частині розрахунків за використану теплову енергію перед ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» згідно умов Договору.

Крім того, 01.03.2015 р. між ОСОБА_1 «МТМ» та ОСОБА_2 укладена Угода про розірвання Договору купівлі-продажу теплової енергії, де п. 1 визначено: «...в частині відпуску теплової енергії з 01.03.2015 р. договір вважати розірваним, в частині проведення розрахунків за відпущену теплову енергію в сумі 13 147,34 грн. станом на 01.03.2015 р. до повного погашення заборгованості.»(а.с.23), що також свідчить про добровільне визнання ОСОБА_2 наявності заборгованості перед ОСОБА_1 та розмір такої заборгованості, а відтак, доводи зустрічного позову про наявність переплати за надані послуги є без підставними.

Більш того, за період з дня розірвання договору 01.03.2015 року з боку ОСОБА_2 жодного платежу у погашення заборгованості за угодою до ОСОБА_1 «МТМ» не надходило.

Підсумовуючи вищенаведене та аналізуючи надані сторонами докази, суд вважає, що позивачем не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відтак суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не доведеними, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Враховуючи ті обставини, що у задоволенні позову відмовлено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України витрати за цим позовом слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3,10, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» в особі Філії концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» заборгованість в розмірі 13 147 гривень 34 гривень, пеню в розмірі 929 гривень 99 копійок, 3% річних в розмірі 244 гривень 57 копійок, інфляційні витрати в розмірі 2911 гривень 89 копійок, судовий збір в розмірі 1 378 гривень .

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» про стягнення суми переплати за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.В.Воробйов