У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду від 17 лютого 2017року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду від 17 лютого 2017року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10тис.грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі позивачка покликається на його незаконність через порушення норм ст. ст. 3, 23, 1167 ЦК України та положень ст. ст. 212, 214, 215 ЦПК України. Зазначає, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не врахував, що загиблий під час ДТП ОСОБА_3 був її батьком. Внаслідок його смерті вона зазнала душевних страждань, втратила назавжди рідну людину. Просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши на її користь з відповідача 200 000грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі, поданій відповідачем останній вважає рішення суду першої інстанції не обґрунтованим, оскільки суд не дав оцінку вказаним ним доказам та поясненням.

Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху, він перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, рухався по проїжджій частині дороги в одному напрямку із автомобілем, яким керував відповідач.

Доводить, що суд зробив невірний висновок щодо контактуючих частин його авто під час ДТП., зокрема пішохода він збив правим дзеркалом, боковим повторювачем повороту під ним, а не правою частиною бамперу авто.

Вважає, що його автомобіль не контактував із загиблим в частині переломаної ноги та ребер лицьової сторони частини тулуба.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив із доведеності факту завдання позивачці моральних страждань через втрату батька та з необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя. Застосувавши норми ч.2 ст.1193 ЦК України, визначив розмір такої шкоди у 10 тис.грн.

Такий висновок суду ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що 31 січня 2016 року близько 23 год. 05 хв. на 152 км.+450 м. автодороги Устилуг-Луцьк-Рівне відповідач, керуючи автомобілем "Пежо Партнер" д.н.з.НОМЕР_1, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, який рухався у попутньому напрямку по проїзній частині. Від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень потерпілий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у медичному закладі.

Даний автомобіль належить ОСОБА_4, а відповідач має право керування.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 83 від 24 лютого 2016 року у ОСОБА_3 встановлені наступні травматичні зміни: закрита травма грудей у вигляду уламкових переломів 3-7 правих та 2-9 лівих ребер з ушкодженням плеври та легень, що супроводжувались розвитком двобічного гемо пневмотораксу (накопичення крові та повітря в плевральних порожнинах; неповного розриву зчленування між тілами 7 шийного та 1 грудного хребців; закритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки на рівні їх верхньої третини; садна лівої гомілки. Наявні у пішохода тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля і контакту потерпілого з виступаючими частинами автомобіля в той час, коли потерпілий знаходився у вертикальному положенні і був обернений до автомобіля лівою задньо-боковою поверхнею тіла. Між отриманими потерпілим внаслідок дорожньо-транспортними пригодами тілесними ушкодженнями і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв'язок.

За даним фактом ІНФОРМАЦІЯ_1 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000124 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України як порушення особою, яка керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та розпочате досудове розслідування.

За фактом його проведення 29 червня 2016 року прийняте рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні відповідача складу кримінального правопорушення.

Відповідно до наданих документів позивач є донькою загиблого.

Загибель ОСОБА_3 є трагедією для сім'ї, а її наслідки є невідворотними. Його передчасна смерть стала тяжкою психологічною травмою для доньки, яка важко переносить втрату рідної людини, докладає неймовірних зусиль для подальшого налагодження та організації життя.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Тому доводи відповідача про те, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини не заслуговують, в даному випадку, на увагу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Частиною 2 ст. 1193 ЦК України передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежить від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли інше не встановлено законом, розмір відшкодування, належного з володільця джерела підвищеної небезпеки, має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Як грубу необережність, зокрема, може бути враховано нетверезий стан, нехтування правилами безпеки руху і т.п.

Згідно висновку вищевказаної експертизи ОСОБА_3 перебував у стані сильного алкогольного сп'янінні, яким встановлено, що концентрація в крові потерпілого етилового спирту становить 2,72% (а.с. 31-39).

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи дослідженням обставин та механізму ДТП від 24.06.2016року №3.1.-248/16 порушень ПДР у діях ОСОБА_2 не виявлено.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачці судом першої інстанції було враховано обставини ДТП(батько позивачки в темну пору доби йшов у попутному напрямку по проїжджій частині дороги та був у стані сильного алкогольного сп'яніння), вимоги ч.2 ст.1193 ЦК України та п.п.2,9 вказаної постанови і тому зменшено розмір відшкодування зі 200000 грн. до 10000 грн. Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призводить до її збагачення.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду від 17 лютого 2017року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Хилевич С.В.