Справа № 751/704/17 Провадження № 22-ц/795/1150/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Мороз К. В. Доповідач - Страшний М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСтрашного М.М.,
суддів:Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Герасименко Ю.О.
за участю:представника позивача Снурнікової Т.Ю., відповідача ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 квітня 2017 року у справі за позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_6 про стягнення збитків за невиконання умов договору,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2017 року позов Академії Державної пенітенціарної служби задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 20 600 грн. в рахунок відшкодування боргу за невиконання умов договору, вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Вказує, що він змушений був звільнитися із навчального закладу через систематичне порушення керівництвом закладу його законних прав - незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, зменшення розміру премії. Відповідачем проведено звільнення, незважаючи на наявність між сторонами договірних зобов'язань, що свідчить про відсутність з боку відповідача бажання виконувати умови договору. На думку позивача, п.3.1 договору суперечить діючому законодавству, оскільки передбачає примусову працю. Обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості освітньої послуги призводить до порушення конституційного права на працю, що вільно обирається, що підтверджується також листом Міністерство освіти і науки України від 26 червня 2015 рок. Зазначає, що на даний час відсутній механізм, який би зобов'язував отримувача освітньої послуги відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, тому всі заявлені до нього претензії є неправомірними. Не погоджується позивач із тим, що сума 20600 грн. є борговим зобов'язанням за невиконання умов правочину. Звертає увагу відповідач і на те, що термін дії договору не сплив, до завершення строку його дії можуть настати обставини, що взагалі виключать стягнення з нього вартості наданих послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли зобов'язання за договором про надання освітніх послуг, які відповідач не виконав, а тому сума грошових коштів внесених за підготовку відповідача є боргом, який підлягає стягненню з останнього в примусовому порядку.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом встановлено, що 30 липня 2014 року між Національною академією служби безпеки України, Чернігівським юридичним коледжем Державної пенітенціарної служби України та ОСОБА_6 укладено договір про надання освітніх послуг №566/Г-86.

Відповідно до цього договору Національна академія Служби безпеки України зобов'язалась за рахунок коштів Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України організувати підготовку до захисту та проведення захисту дисертації ОСОБА_6 на здобуття наукового ступеня доктора наук.

Пунктом 3.1. розділу 3 цього ж договору передбачено, що у разі успішного захисту дисертаційного дослідження ОСОБА_6 зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років в одному із структурних підрозділів Чернігівського юридичного коледжу.

Відповідно до п.6.1 договору за невиконання або виконання неналежним чином умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно акту про фактичне надання освітніх послуг від 26 вересня 2014 року вбачається, що захист дисертаційного дослідження ОСОБА_6 на здобуття ним наукового ступеня доктора юридичних наук відбувся; вартість наданих освітніх послуг становить 20 600 грн.; освітні послуги надані в повному обсязі.

Наказом від 08 серпня2016 року за №119о/с ОСОБА_6 звільнено зі служби за власним бажанням з 11 серпня 2016 року.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України вказує на те, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 здобув науковий ступінь доктор наук у Національної академії служби безпеки України за кошти Чернігівського юридичного коледжу, натомість, відповідач звільнився з органів Державної пенітенціарної служби за власним бажанням до закінчення 3-річного строку роботи, що було передбачено мовами укладеного між сторонами договору.

Відповідач помилково вважає, що обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання призводить до порушення його конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку він вільно погоджується, та права на безоплатність отримання вищої освіти, оскільки позовні вимоги заявлені про відшкодування вартості навчання у навчальному закладі на підставі договору, який відповідачем не виконано. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами виникли відносини щодо невиконання умов договору, а не трудові правовідносини.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, а також оцінюючи, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, апеляційний суд вважає законними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Таким чином, справа судом першої інстанції розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: