УхвалА

іменем україни

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., ЛуспеникаД.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, третя особа - департамент державної виконавчої служби України, про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 8 серпня 1983 року по 14 серпня 2001 року вона працювала у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод»), яке повний розрахунок при звільненні здійснило із нею лише у серпні 2012 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2016 року, що набрало законної сили, з ВАТ «Содовий завод» на її користь стягнуто компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2 591 грн 86 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 24 419 грн 38 коп. Проте рішення суду не виконано. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що ВАТ «Содовий завод» на даний час знаходиться на стадії ліквідації, є державним підприємством, оскільки частка державної власності складає 100 %, і держава гарантує виконання рішення суду щодо майна, боржником за яким є державне підприємство, ОСОБА_4 просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на її користь компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2 591 грн 86 коп.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши положення ст. ст. 21, 94 КЗпП України, ст. ст. 152, 176, 619 ЦК України, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що держава в особі Державної казначейської служби України є засновником, а не правонаступником ВАТ «Содовий завод», що не виконало рішення суду про виплату позивачці компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, і яке постановою господарського суду Донецької області від 4 вересня 2003 року визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. При цьому держава в особі Державної казначейської служби України згідно з ч. 2 ст. 152 ЦК України, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» субсидіарної відповідальності по боргах акціонерних товариств, навіть якщо частка держави, як його засновника, складає 100%, не несе.

Посилання касаційної скарги на положення ст. 619 ЦК України безпідставні, оскільки зазначена норма регулює правовідносини зобов'язального характеру, а не трудові, що виникли між позивачкою та ВАТ «Содовий завод», та які регулюються нормами КЗпП України.

Отже, судові рішення є законними і обгрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

Д.Д. Луспеник