Справа №591/2452/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/701/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 17 жовтня 2012 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 75000 грн. на споживчі цілі під заставу нерухомості, зі сплатою 22 % річних, з терміном користування до 16 жовтня 2019 року та сплатою заборгованості щомісячними платежами згідно з графіком. В забезпечення виконання зобовязання 17 жовтня 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір поруки, за яким боржник та поручитель ОСОБА_4 мають відповідати перед кредитором як солідарні боржники у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань. Крім того, 17 жовтня 2012 року між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 03 серпня 2005 року. У звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань, за кредитним договором утворилась заборгованість. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд:

- стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, яка складається з: 49660,33 грн. поточної заборгованості за кредитом, 11449,57 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 551,52 грн. поточної заборгованості за процентами по кредиту, 19837,96 грн. простроченої заборгованості за процентами по кредиту, 31398,01 грн. заборгованість за пенею, що утворилась станом на 21 квітня 2016 року;

- у межах суми заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором у сумі 65533,49 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати по 494,42 грн. з кожного.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні неустойки та ухвалити нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. При цьому, вважає обгрунтованою вимогу Банку про стягнення неустойки, оскільки позичальник належним чином не виконав взятих на себе зобовязань за кредитним договором. Не погоджується з висновком суду про те, що визначений розмір пені обмежує права споживача. Вказує, що при укладенні договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, які в подальшому позичальник виконував, при цьому він отримав інформацію щодо сукупної вартості кредиту та не заявляв додаткових вимог щодо його умов.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог Банку про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у сумі 65533,49 грн. та відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» про задоволення апеляційної скарги, заперечення відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2012 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № ІКІZG.61887.001, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 75000 грн. на споживчі цілі під заставу нерухомості, зі сплатою 22 % річних, з терміном користування до 16 жовтня 2019 року та сплатою заборгованості з 1-го по 10-те число кожного місяця відповідно до графіку (а.с. 20 23).

В забезпечення виконання зобовязання 17 жовтня 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір поруки, згідно з яким боржник та поручитель ОСОБА_4 мають відповідати перед кредитором як солідарні боржники у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань (а.с. 26).

Відповідно до п. 14 договору поруки остання припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Крім того, 17 жовтня 2012 року між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 03 серпня 2005 року (а.с. 29 32).

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач порушував взяті на себе зобовязання стосовно щомісячної сплати кредитних коштів згідно графіку. При цьому, останній платіж було здійснено ним 21 листопада 2014 року у розмірі 2400 грн., із яких: 1058,90 грн. погашення основного боргу, а 1191,68 грн. погашення відсотків. Станом на 21 квітня 2016 року загальна заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором складала 117719,36 грн., у тому числі: 48846,42 грн. поточна заборгованість за кредитом, 12263,48 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 602,49 грн. поточна заборгованість за процентами по кредиту, 21254,71 грн. прострочена заборгованість за процентами по кредиту, 34752,26 грн. заборгованість за пенею (а.с. 7 19).

В ході розгляду справи, зокрема 23 вересня 2016 року, позичальник частково здійснив погашення заборгованості за кредитом у розмірі 30000 грн., із яких 28234,21 грн. сплачено на погашення відсотків, у зв'язку з чим станом на 08 грудня 2016 року заборгованість відповідача за даним договором становить 119949,01 грн. та складається з: 42612,92 грн. поточної заборгованості з повернення кредиту, 18496,98 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 969,21 грн. поточної заборгованості за процентами по кредиту, 3454,38 грн. простроченої заборгованості за процентами по кредиту, 54415,52 грн. заборгованість за пенею за кредитним договором (а.с. 163 178).

Відмовляючи у задоволенні позову Банку щодо стягнення пені за порушення умов кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що визначений кредитним договором розмір пені 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення вносить дисбаланс у взаємовідносини між банком та позичальником, обмежує права споживача, тому вважав вимогу Банку про стягнення пені у розмірі 34752,26 грн. необґрунтованою.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову у вказаній частині, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути заборгованість за штрафами та/або пенею у розмірі 31398,01 грн. (а.с. 5 зворот), посилаючись при цьому на п. 6.3 кредитного договору.

Перевіряючи доводи Банку, встановлено, що Розділом 6 кредитного договору від 17 жовтня 2012 року передбачена відповідальність позичальника за порушення зобовязань, визначених договором, зокрема, згідно з п. 6.3 договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії ОСОБА_1 нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 7 19) розмір пені, нарахованої за період з 12 грудня 2013 року по 21 квітня 2016 року, складає 34752,26 грн.

Відповідно до п. 8.6 кредитного договору сторони домовились, що строк позовної давності до вимог за цим договором (в тому числі щодо стягнення неустойки) становить десять років.

В той же час, виходячи з вимог ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 1 статті 546, ч.ч.1, 3 статті 549 ЦК України також передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобов'язання та договір, так і приписи його частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (пункт 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У положеннях частин 5, 7 статті 18 вказаного Закону також йдеться про те, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Аналізуючи вказані норми Закону України «Про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

(Вказана правова позиція Верховного Суду України наведена у постанові від 11 травня 2016 року у справі за № 6-3020цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права).

Відповідно до приписів статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі змісту п. 6.3 укладеного між сторонами кредитного договору від 17 жовтня 2012 року вбачається, що за порушення своїх зобовязань за користування кредитом відповідач має сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Отже, зазначені у договорі умови не суперечать вимогам п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не свідчать про несправедливість вказаних умов, так як вказаний пункт договору передбачає відповідальність позичальника у разі порушення ним строків сплати процентів.

В той же час, при належному виконанні договірних зобовязань санкції у вигляді пені не застосовуються.

З урахуванням викладеного, місцевий суд дійшов помилкового висновку про невідповідність умови п. 6.3 кредитного договору щодо стягнення пені вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

При визначенні розміру пені, колегія суддів бере до уваги наступні обставини: за п. 6.3 кредитного договору підставою для нарахування пені стало порушення строків сплати позичальником процентів за користування кредитом. За розрахунком заборгованості станом на 08 грудня 2016 року розмір простроченої заборгованості за процентами по кредиту складає 3454,38 грн., загальна сума заборгованості за кредитом 65533,49 грн.

Крім того, розділом 6 кредитного договору фактично передбачена відповідальність однієї сторони договору позичальника, у тому числі і за п. 6.1 договору також, так як за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом ОСОБА_1 нараховує проценти в розмірі 44% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Отже, взявши до уваги стан здоровя ОСОБА_3, який має захворювання на злоякісне новоутворення шлунка ІІ ст., у звязку з чим його було прооперовано та він потребує лікування, що підтверджується медичними довідками (а.с. 132-138), тому колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України, про що просив відповідач ОСОБА_3, що, на думку колегії суддів, є тією обставиною (незадовільний стан здоровя відповідача), що має істотне значення, та зменшити розмір пені до 10000 грн.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15.

До того ж, колегія суддів не погоджується з позицією позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідачі мають нести відповідальність ще і у вигляді штрафу на суму 5000 грн. за несвоєчасне продовження або непродовження договору страхування, оскільки це не було предметом позову, а йшлося про нарахування пені за п. 6.3 кредитного договору і місцевий суд вказаній обставині не давав оцінки.

Отже, на користь позивача у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 75533,49 грн., з яких 42612,92 грн. поточна заборгованість з повернення кредиту, 18496,98 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 969,21 грн. поточна заборгованість за процентами по кредиту, 3454,38 грн. прострочена заборгованість за процентами по кредиту, 10000 грн. заборгованість за пенею.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат необхідно здійснити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Оскільки позов Банку задоволено на 64 % (75533,49 грн. * 100 % /117719,36 грн.), тому з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто, по 565,06 грн. з кожного з відповідачів за розгляд справи в суді першої інстанції та за апеляційний перегляд рішення суду по 621,56 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п. 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2017 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором № ІКІZG.61887.001 від 17 жовтня 2012 року в розмірі 75533,49 грн., з яких 42612,92 грн. поточна заборгованість з повернення кредиту, 18496,98 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 969,21 грн. поточна заборгованість за процентами по кредиту, 3454,38 грн. прострочена заборгованість за процентами по кредиту, 10000 грн. заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі по 565,06 грн. з кожного та за апеляційний перегляд рішення суду по 621,56 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -