АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року по справі за заявою Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗПРОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» звернувся до суду із заявою, в якій просив поновити пропущений строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа № 2-3316/1-2009 виданого 12 лютого 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва.

На обґрунтування заяви зазначив, що вказаний виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» заборгованості у розмірі 1 052 615,52 грн. було пред'явлено до виконання, однак 13 червня 2013 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі постанови Правління Національного Банку України від 14 вересня 2015 року № 602 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 14 вересня 2015 року № 168 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

У зв'язку із ліквідацією ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК», скороченням штату працівників, в тому числі і тих, функціональним обов'язком яких є правове супроводження банку, стало відомо, про наявність оригіналу виконавчого листа № 2-3316/1-2009 виданого 12 лютого 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва та про те, що оригінал виконавчого листа не було повторно пред'явлено на примусове виконання до органів державної виконавчої служби у встановлений законодавством термін. (а.с.32-34)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року заяву ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» задоволено, поновлено ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» строк пред'явлення до виконання виконавчого листа № 2-3316/1 виданого Дніпровським районним судом міста Києва 12 лютого 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ АБ «УКРГАЗПРОМБАНК» заборгованості у розмірі 1 052 615,52 грн. (а.с.56-58)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, необґрунтованість ухвали, просив її скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в поновлені строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання. На обґрунтування скарги зазначив, що заявником не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження існування перешкод чи труднощів у пред'явленні виконавчого документа до виконання. Вказані заявником обставини пропуску строку не можуть бути об'єктивною та поважною причиною пропуску процесуального строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки виконання функцій спрямованих на захист та представництво інтересів стягувача може здійснюватись також особою без її залучення до штату підприємства, зокрема шляхом надання довіреності, укладення окремих договорів на виконання необхідних дій та надання юридичних послуг. Вважає, що пропуск строку повторного пред'явлення виконавчого листа до виконання пов'язаний із суб'єктивними обставинами та недоліками в організації діяльності заявника. (а.с.63-64)

В судовому засіданні ОСОБА_1, його представник - ОСОБА_2 підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник Банку - ОСОБА_3 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. (а.с.74-77)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Поновлюючи ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» строк пред'явлення до виконання виконавчого листа, суд виходив з того, що рішення суду залишається не виконаним, заборгованість з боржника не стягнуто, крім того виконавчий лист вдруге мав бути пред'явлений до примусового виконання до 13 червня 2016 року, однак з 15 вересня 2015 року до 14 вересня 2017 року було розпочато процедуру ліквідації банку.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За змістом ст. 21 Закону «Про виконавче провадження» в редакції Закону чинної на час ухвалення судом рішення про стягнення кредитної заборгованості, виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу. (ст. 22 вищевказаного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2009 року, з урахуванням ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2010 року про виправлення описки та арифметичної помилки, позов ВАТ АТ «УКРГАЗПРОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення задоволено. (а.с.19-20, 26)

12 лютого 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ АТ «УКРГАЗПРОМБАНК» коштів в розмірі 1 052 615,52 грн. У виконавчому листі зазначено, що рішення набрало законної сили 30 листопада 2009 року і строк пред'явлення виконавчого листа три роки. (а.с.35)

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві ОСОБА_4 від 13 червня 2013 року виконавчий лист № 2-3316/1 виданий 12 лютого 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва було повернуто стягувачу. (а.с.36)

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" (див. справа "Горнсбі проти Греції", рішення від 19 березня 1997 р., 1997-II, справа «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року(заява N 67534/01).

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_1 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2009 року, і апелянтом цього не спростовано. Вказане свідчить про порушення прав ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» на виконання судового рішення, оскільки невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення із ОСОБА_1 суми коштів в розмірі 1 052 615,52 грн., завдає шкоди кредитору.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не можуть бути визнані підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.В.Борисова

В.М.Ратнікова

Справа № 22-ц/796/6400/2017

Унікальний номер 755/3282/17

Головуючий у першій інстанції - Виниченко Л.М.

Доповідач Левенець Б.Б.