Ухвала іменем україни
24 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача фінансових послуг та повернення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 пред'явив позов до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача фінансових послуг та повернення коштів. З урахування уточнених позовних вимог просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь відсотки від суми вкладу у розмірі 9 097 грн, інфляційні втрати у розмірі 11 200 грн, моральну шкоду у розмірі 38 400 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_3 11 200 грн.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року зазначене судове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 11 200 грн скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Провадження у справі в частині позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб закрито.

При цьому в рішенні апеляційного суду зазначено, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та моральної шкоди сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити йому кошти за несвоєчасне повернення вкладу 25 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 15 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено депозитний договір-заяву № 300937/4392/3-15, відповідно до якого ОСОБА_3 розмістив в установі банку депозит на суму 72 тис. грн терміном з 15 січня до 15 квітня 2015 року з виплатою 23 % річних.

Факт належного виконання позивачем своїх договірних зобов'язань підтверджується меморіальним валютним ордером від 15 січня 2015 року № 204591645, відповідно до якого ОСОБА_3 сплатив на дебетовий рахунок банку 72 тис. грн, призначення платежу: перерахування коштів на депозитний рахунок ОСОБА_3 згідно дог. банк. вкладу «ФиК Класик» № 300937/4392/3-15 від 15.01.2015р.

Відповідно до п. 6. договору банківського вкладу після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору, кошти з депозитного рахунку повертаються клієнту за письмовою вимогою. Згідно із заявою ОСОБА_3 від 15 січня 2015 року, останній просив повернути банківський вклад в сумі 72 тис. грн відповідно до умов договору банківського вкладу «ФиК Класик» від 15 січня 2015 року № 300937/4392/3-15.

15 квітня 2015 року ОСОБА_3 на ім'я керуючого Правління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було подано заяву про повернення вкладу.

Згідно із заявою на видачу готівки від 25 листопада 2015 року № 35931 ОСОБА_3 отримав вклад та відсотки за вкладом на загальну суму 75 169 грн 80 коп., зміст операції: виплата грошових коштів вкладнику ОСОБА_3

17 вересня 2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

За встановлених обставин, виходячи із того, що строк дії договору вкладу закінчився 15 квітня 2015 року, кошти за договором вкладу повернуті ОСОБА_3 із затримкою - 25 листопада 2015 року, ураховуючи, що в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» введено тимчасову адміністрацію, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних втрат у розмірі 11 200 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних втрат у розмірі 11 200 грн та відмовляючи в позові, посилався на те, що судом неправильно застосовано до спірних правовідносин положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси (правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року в справі № 6-2001цс15).

У даному випадку при задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 11 200 грн, судом першої інстанції не враховано зазначені положення Закону у контексті того, що в банку впроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на вчинення тимчасової адміністрації, а на підставі постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розпочато процедуру ліквідації.

Указані обставини унеможливлюють стягнення та/чи сплату коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних втрат у розмірі 11 200 грн відсутні.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, апеляційний суд зазначав, що відповідно до змісту уточнених позовних вимог від 21 січня 2016 року, позивач пред'явив позов до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте при вирішенні справи судом першої інстанції не враховано, що спори, які виникають за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не може погодитися із висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у ст. ст. 215-217 ЦПК України.

Наведеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає, оскільки щодо позовних вимог до Фонду гарантування вкладів апеляційний суд дійшов взаємовиключних висновків - про відмову в позові та про закриття провадження у справі.

Разом із тим висновків про необхідність закриття провадження апеляційний суду дійшов з порушенням норм процесуального закону, оскільки звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства; позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме: із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року № 6-2309цс16, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду м. Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко