Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2017 року справа № 542/549/17

провадження № 2/542/518/17

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрельченко Т.Г.,

при секретарі Нестеренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Новосанжарського району, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право власності недійсним та визначення часток у майні,-

в с т а н о в и в :

19.04.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання свідоцтва про право власності недійсним та визначення часток у майні, посилаючись на те, що 28 листопада 2002 року виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Новосанжарського району на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради від 6.11.2002 року № 78 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, відповідно до якого будинок в селі Довга Пустош Новосанжарського району Полтавської області по вул. Молодіжній, 10, належить на праві власності матері позивачки ОСОБА_3 (1/6 частка), братові ОСОБА_4 (1/6 частка), позивачці (1/6 частка), батькові позивачки ОСОБА_5 (1/6 частка), бабі ОСОБА_6, яка померла у 2015 році (1/6 частка), дідові ОСОБА_7 (1/6 частка), який помер у 2009 році.

Позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на п.2 ст.8, ч.4 ст.5 та ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», вказуючи, що у вищевказаному будинку вона була зареєстрована та проживала з 22 серпня 1986 року до 02 квітня 1996 року, тобто на момент приватизації (2002 рік) не була зареєстрована та не проживала за вказаною адресою. Крім того зазначає, що разом із своєю сімєю з 2007 року проживала у найманому будинку с. Рибці Полтавського району.

02 квітня 1996 року позивачку було знято з реєстрації у с. Довга Пустош у вказаному будинку. Вказує, що письмової згоди на вчинення вказаного правочину вона не давала, а також не мала жодних намірів на отримання 1/6 частки будинку за адресою: с. Довга Пустош, вул. Молодіжна, 10, Новосанжарського району, Полтавської області у приватну власність.

Тому просила суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради від 6.11.2002 року № 78 та свідоцтво про право власності на житловий будинок в частині виникнення та фіксування права власності на 1/6 вказаного будинку у позивачки.

Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала письмове клопотання про перерозподіл частки, вказуючи, що з урахуванням того, що в даний час за адресою житлового будинку в с. Довга Пустош, вул. Молодіжна, 10, Новосанжарського району фактично зареєстрований лише батько позивачки ОСОБА_5 та наявності у позивачки права розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, просила при винесенні рішення у справі розглянути питання щодо можливості перерозподілу її спірної частки нерухомого майна за її батьком - ОСОБА_5. Іншу частину вимог залишає без змін та просить задовольнити у повному обсязі. Просила розгляд справи провести без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Новосанжарського району в судове засідання не зявився, до суду направив заяву від 19.05.2017 року про розгляд справи за відсутності їх представника. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, до суду надійшло клопотання про визнання позовних вимог позивачки ОСОБА_1 в повному обсязі. Не заперечує щодо перерозподілу спірної частки нерухомого майна позивача за ОСОБА_5 Просила розгляд справи провести без її участі. Аналогічного змісту до суду надійшли клопотання відповідачів ОСОБА_4 (а.с.64-65) та ОСОБА_5 (а.с.62-63).

Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.

У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 364 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку встановленому законом.

Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.11.2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради від 6 листопада 2002 року за № 78, житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в селі Довга Пустош, вул. Молодіжна, 10, Новосанжарського району, Полтавської області, на праві приватної власності належить ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 по 1/6 частці кожному (а.с.5).

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 19.09.2002 року, реєстровий номер № 1-8 вбачається, що в селі Довга Пустош, по вулиці Молодіжна, № 10, Новосанжарського району Полтавської області знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, власниками якого зазначено ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, з розміром частки по 1/6 кожному (а.с.6-8).

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Як передбачає ч.4 ст.5 вищевказаного Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.5 вказаного Закону до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

В довідці ОСОБА_2 сільської ради Новосанжарського району № 773 від 03.10.2016 року зазначено, що дійсно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 22 серпня 1986 року проживала і була зареєстрована до 02.04.1996 року в домогосподарстві діда ОСОБА_7 (помер 19.05.2009 року) в селі Довга Пустош, вул. Молодіжна, № 10, Новосанжарського району Полтавської області (а.с.9).

З довідки Мякеньківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області № 813 від 22.09.2016 року, ОСОБА_1 з 15.05.1996 року була зареєстрована до 13.08.2008 року в домогосподарстві матері ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 (а.с.11).

Таким чином, на момент приватизації (2002 рік) позивачка не була зареєстрована та не проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з довідки ОСОБА_2 сільської ради Новосанжарського району № 1089 від 21.10.2016 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4 та проживає один (а.с.10).

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про повне задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 328, 364 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Новосанжарського району, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право власності недійсним та визначення часток у майні задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 6 листопада 2002 року за № 78 та свідоцтво про право власності на житловий будинок від 28.11.2002 року, видане виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Новосанжарського району в частині виникнення та фіксування права власності на 1/6 будинку у ОСОБА_1, розташованого за адресою: с. Довга Пустош, Новосанжарського району, вул. Молодіжна, 10.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Довга Пустош, вул. Молодіжна,10, Новосанжарського району, Полтавської області, яка належить ОСОБА_1, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28 листопада 2002 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради, у звязку з її відмовою на користь ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя (підпис)

З оригіналом вірно

В.о. голови Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_9