Справа № 165/264/16-ц
Провадження № 2/165/4/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ушакова М.М.,

за участю секретаря Лубаєвської Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

04 лютого 2016 року позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між банком та відповідачем ОСОБА_2 07 лютого 2007 року було укладено кредитний договір №16/07М за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 47000 доларів США. В забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним договором, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі 47000 доларів США. В порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 зобовязання не виконав, не здійснював погашення заборгованості по кредиту, відсотків та іншими платежами, а тому, станом на 17 листопада 2015 року заборгованість по зобовязанням відповідача по кредитному договору №16/07М від 07 лютого 2007 року становить 93175,23 доларів США. У звязку з вищевикладеним, просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредиту у сумі 93175,23 доларів США, що еквівалентно 2161665,34 грн. та 32424,98 грн. судового збору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав наведених у ньому, додатково пояснив, що відповідач ОСОБА_2, підписавши кредитний договір №16/07М, погодився на умови кредитування запропоновані банком. ОСОБА_4, поручилася за зобовязаннями відповідача ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором. Відповідач не здійснював погашення по кредиту, а тому, за рушенням Нововолинського міського суду від 07 жовтня 2009 року, звернено стягнення на заставне майно, що перебувало у приватній власності ОСОБА_2 01 червня 2011 року реалізовано автомобіль марки DAF за ціною 125500 грн. та 30 листопада 2011 року напівпричіп Trailor за ціною 50000 грн. Кошти, виручені від продажу заставного майна були розподілені згідно правил, строки позовної давності були дотримані, оскільки після строку виконання зобовязання, встановленого в умовах договору не минуло пять років. Договором обумовлено зміну процентної ставки по зобовязанням відповідача ОСОБА_2, а відтак вважає, що порука не припиняється і вимоги до ОСОБА_4 підставні і підлягають задоволенню. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 на підтримання позовних вимог, виклав та подав до суду додаткові пояснення (а.с.47-52).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов не визнав, вказав, що банк вже звертався з позовом про звернення стягнення на заставне майно і згідно рішення Нововолинського міського суду від 07 жовтня 2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №16/07М від 07.02.2007 р. в сумі 35917,86 доларів США, у нього було вилучено заставлений автомобіль DAF та напівпричіп бортовий тентований Trailor (договір застави від 07 лютого 2007 р. №16/07/М) і в заклад ПриватБанку було передано вище перелічене майно. Позивач реалізував заставне майно, але документально не підтвердив виручені від продажу заставного майна суми та їх спрямування, відтак розрахунок заборгованості поданий позивачем вважає невірним. З цих підстав просив у позові відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 у задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що позивач, всупереч рішення суду від 07.02.2007 року скерував вилучені від реалізації застави кошти в сумі 21883,28 доларів США не в належному порядку. Рішенням суду визначено, що кошти спершу вносяться в погашення заборгованості за кредитом (33503,72 дол. США), потім за процентами (2400,17 дол. США), а лише тоді за пенею (13,97 дол. США). Порушення встановленого порядку призвело до невірного розрахунку суми заборгованості. Крім того, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, передбачений п.4.7 кредитного договору і станом на 04 лютого 2011 року заборгованість відповідача становить лише 3178,79 дол. США, яка підлягає поверненню частинами, згідно графіку погашення заборгованості. З огляду на вищевикладене, вважає, що позовні вимоги є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позову просила відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач, з метою отримання кредиту у сумі 47 000 дол. США уклав 07 лютого 2007 року кредитний договір №16/07/М з позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.13-19).

В забезпечення виконання зобовязання за договором 16/07М між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки (а.с.15).

У п.2 вищевказаного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України) .

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст. 554 ЦК України).

Солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом (ст. 541 ЦК України).

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Нововолинського міського суду від 07 жовтня 2009 року, що набрало законної сили, передано в заклад ПриватБанк шляхом вилучення у ОСОБА_2 належне йому на праві приватної власності заставне майно, а саме автомобіль DAF (модель 95DF, рік випуску1998, колір білий, тип транспортного засобу: вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі: XLRTE47XS0E472765, реєстраційний номер AC5685АІ) та напівпричіп бортовий тентований TRAILOR (модель: SB150, рік випуску 1999, колір червоний, №кузова/шасі VFNSYY3CPX0001475, тип транспортного засобу: напівпричіп бортовий тентований, державний номер НОМЕР_1). В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №16/07М від 07.02.2007 року в сумі 35917,86 дол. США звернути стягнення на автомобіль DAF (модель 95DF, рік випуску1998, колір білий, тип транспортного засобу: вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі: XLRTE47XS0E472765, реєстраційний номер AC5685АІ) та напівпричіп бортовий тентований TRAILOR (модель: SB150, рік випуску 1999, колір червоний, № кузова/шасі VFNSYY3CPX0001475, тип транспортного засобу: напівпричіп бортовий тентований, державний номер НОМЕР_1) шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця (а.с.42-43).

Банк, на виконання рішення суду, правомірно вилучив у відповідача, в рахунок заборгованості, автомобіль та напівпричіп йому належний. Факт передачі заставного майна відповідачем ОСОБА_2 банку підтверджується актами прийому-передачі від 30.11.2009 року (а.с.60-61,119-120).

З пояснень представника позивача судом встановлено, що реалізувавши предмети застави, а саме: автомобіль DAF (модель 95DF, рік випуску1998, колір білий, тип транспортного засобу: вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі: XLRTE47XS0E472765, реєстраційний номер AC5685АІ) та напівпричіп бортовий тентований TRAILOR (модель: SB150, рік випуску 1999, колір червоний, №кузова/шасі VFNSYY3CPX0001475, тип транспортного засобу: напівпричіп бортовий тентований, державний номер НОМЕР_1). позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" виручив:

31.05.2011 р. кошти в сумі 125500 грн. (що за курсом валют, встановлених в ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 31.05.2011 р. еквівалентно 15687,5 дол. США);

28.11.2011 р. кошти в сумі 50000 грн. (що за курсом валют, встановлених ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 28.11.2011 р. еквівалентно 6195,78 дол. США ), а всього виручено 175500 грн.

Згідно копій меморіальних ордерів, наданих позивачем: за №Н58218860Z - 31 травня 2011 року судом встановлено, що банком було скеровано від прожажу вказаного вище застаного майна відповідача на погашення кредитної заборгованості наступні кошти: 6728,44 доларів США на погашення пені по кредитному договору; за №86DY 31 травня 2011 року скеровано 6728,44 доларів США на погашення кредиту, за №H582888WXB 28 листопада 2011 року скеровано 1829,30 доларів США на погашення пені та за №H582888WVV 28 листопада 2011 року в розмірі 1829 доларів США на погашення заборгованості по кредиту (а.с. 134-135).

На підтвердження своїх позовних вимог в частині вартості реалізованого заставного майна відповідача ОСОБА_2 в рахунок погашення кредитної заборгованості, позивач та його представник посилалися на звіти про експертну оцінку транспортного засобу вартості заставного майна: автомобіля марки DAF та напівпричіпа марки Trailor від 10 листопада 2010 року (а.с. 62-65, а.с. 66-69), які суд оцінює критично, оскільки дані висновки були надані спеціалістом самого позивача - КЦ Бізнеса «Споживче кредитування» (а.с.62-69), тобто самим банком, крім того, оцінка заставного майна проводилася 10 листопада 2010 року, а кошти від його реалізації надходили на рахунки банку в період з 31 травня 2011 року та 28 листопада 2011 року, тобто по спливу тривало проміжку часу між оцінкою майна та його реалізацією третім особам (півроку та відповідно більше року) (а.с. 121-122, а.с 134-135).

В судовому засіданні представник банку вказував, що заставне майно, а саме автомобіль марки DAF був реалізований банком 01.06.2011р. за ціною 125500грн., напівпричіп марки Trailor був реалізований позивачем 30.11.2011р. за ціною 50000грн., однак позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та його представником в судовому засіданні не було надано жодного доказу на підтвердження того, що заставне майно - автомобіль та напівпричіп були реалізовані банком саме за такою (оціночною) вартістю, визначеною у вищевказаних висновках, та не надано жодного доказу, який підтверджує реалізацію заставного майна третім особам за вказаною банком ціною.

З огляду на вищевикладене, позивачем та його представником в судовому засіданні не доведено розміру позовних вимог позивача, зокрема розміру заборгованості відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за кредитним договором 16/07М від 07 лютого 2007 року станом на 17.11.2015р., оскільки позивачем не доведено та не надано суду доказів на підтвердження сум, які надійшли на рахунок позивача від продажу заставного майна, яке належало відповідчу ОСОБА_2, та яке було реалізовано позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 16/07М від 07 лютого 2007 року на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 7 жовтня 2009 року за кредитним договором 16/07М від 07 лютого 2007 року, та які були враховані позивачем при здійсненні розрахунку кредитної заборгованості відповідачів, а тому у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором 16/07М від 07 лютого 2007 року у розмірі 93175 доларів США 23 центів, що за курсом долара США до національної валюти, згідно службового розпорядження НБУ від 17 листопада 2015 року складає 2161665 гривень 34 копійок слід відмовити.

Разом з тим, представник відповідача ОСОБА_3, у судовому засіданні в заперечення позову також стверджувала про збільшення обсягу відповідальності поручителя, без його згоди та на сплив позовної давності по вимогам банку до 04 лютого 2011 року, що у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та збільшення обсягу відповідальності.

Відповідну правову позицію висловлено 21.10.2015 року Верховним судом України в справі №6-1161цс15.

У судовому засіданні, встановлено, що при укладенні як кредитного договору так і договору поруки було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін і прийняті ними, зокрема можливість в односторонньому порядку змінювати банком процентну ставку за зобовязаннями ОСОБА_2

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 4.7 кредитного договору, строк позовної давності по стягненню кредиту становить 5 років.

Згідно умов договору строк виконання зобовязань відповідача ОСОБА_2 перед банком спливає 06 лютого 2012 року.

За вимогами ст. ст.261, 253 ЦК України, строк позовної давності починається зі спливу строку його виконання, а тому, суд, приходить до висновку, що до спірних правовідносин немає підстав застосовувати строків позовної давності, передбачені кредитним договором.

Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором 16/07М від 07 лютого 2007 року у розмірі 93175 доларів США 23 центів, що за курсом долара США до національної валюти, згідно службового розпорядження НБУ від 17 листопада 2015 року складає 2161665 гривень 34 копійок слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір, справлений позивачем при подачі позову до суду, суд залишає за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.10, ст.11, ст.60, ст.61, ст.88, ст.209, ст.212, ст.213, ст.214, ст.215, ст.218 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором 16/07М від 07 лютого 2007 року у розмірі 93175 (девяносто три тисячі сто сімдесят пять) доларів США 23 центів, що за курсом долара США до національної валюти, згідно службового розпорядження НБУ від 17 листопада 2015 року складає 2161665 (два мільйони сто шістдесят одну тисячу шістсот шістдесят пять) гривень 34 копійок, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков