Справа № 128/823/16-ц Провадження № 22-ц/772/1404/2017Головуючий в суді першої інстанції Бондаренко О. І.
Категорія 27Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Марчук В.С., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір

№ 1423, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 198 000 доларів США, зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 9 вересня 2017 року.

Отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності, позичальник систематично порушував свої договірні зобов'язання щодо строків повернення кредиту, процентів та пені, що призвело до виникнення заборгованості.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2011 року звернене стягнення на предмет іпотеки, який належав на праві власності ОСОБА_2, в рахунок погашення його боргу за кредитним договором № 1423 від 10 вересня 2007 року в розмірі 276 537 доларів США 66 центів. Рішення суду набрало законної сили, однак невиконане.

Посилаючись на зазначені обставини та невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 29 рудня 2015 року виникла заборгованість в сумі 377 698 доларів США 23 центи, що еквівалентно 8 992 043 гривні 81 коп., з яких: 179 850 доларів США, що еквівалентно 4 281 775 гривень 64 коп. - основна заборгованість; 68 203 долари США 64 цента, що еквівалентно 1 623 756 гривень 93 коп. - заборгованість по процентам; 129 644 долари США 59 центів, що еквівалентно 3 086 511 гривень 25 коп. - пеня за простроченим основним боргом та процентами.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк».

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Ощадбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом невірно було надано оцінку листу - вимозі банку № 1061 від 1 квітня 2009 року; цю вимогу відповідач особисто не отримував, а отримана вона особою яка не перебуває у кредитних правовідносинах з банком; указана вимога являється лише проміжним листом, яким банк повідомив відповідача про розмір заборгованості станом на 1 квітня 2009 року та поставив вимогу про повне погашення боргу; надсилаючи відповідачу вимогу від 1 квітня 2009 року, банк не мав наміру відкликати кредит у цілому, а зробив це лише 19 листопада 2015 року надіславши вимогу про дострокове повернення кредиту.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з викладених підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив передбачений статтею 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, оскільки пред'явивши 1 квітня 2009 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після спливу тридцяти днів з моменту отримання вимоги, а саме з 4 травня 2009 року.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що 10 вересня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1423, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 198 000 доларів США, зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 9 вересня 2017 року.

Пунктом 1.5 кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується щомісячно до 30 числа місяця, починаючи з 30 жовтня 2007 року, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1 650 доларів США та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахунків з рахунків відкритих у ВАТ «Ощадбанк», починаючи з 30 вересня 2007 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії - Вінницьке районне відділення № 5321 ВАТ «Ощадбанк». Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 9 вересня 2017 року.

Відповідно до пунктів 1.6.1, 1.6.4 кредитного договору за користування позичальником кредитом проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. Сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником у валюті кредиту та в порядку, передбаченому цим договором.

Позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором, повернути кредит у сумі 198 000 доларів США, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором (пункти 4.3.1, 4.3.2).

Згідно з пунктом 3.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором, але невиключно, у випадку затримання сплати частини кредиту та процентів за користування кредитом на 1 (один) календарний місяць.

Отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності, позичальник систематично порушував свої договірні зобов'язання щодо строків повернення кредиту, процентів та пені, що призвело до виникнення заборгованості.

Листом - вимогою про дострокове повернення кредитного боргу № 1061 від 1 квітня 2009 року позивач, з посиланням на пункт 3.4 кредитного договору, просив відповідача протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа сплати в повному обсязі заборгованість по кредиту в сумі 179 850 доларів США та нараховані відсотки і пеню (а.с.157-158). Ця вимога була отримана ОСОБА_2 3 квітня 2009 року (а.с.159). Зазначена обставина відповідачем визнана і доказуванню не підлягає.

21 липня 2009 року прокурор Вінницького району в інтересах ВАТ «Ощадбанк» звернувся в суд із позовом до боржника ОСОБА_2 та майнового поручителя ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2011 року звернене стягнення на предмет іпотеки, який належав на праві власності ОСОБА_2, в рахунок погашення його боргу за кредитним договором № 1423 від 10 вересня 2007 року в розмірі 276 537 доларів США 66 центів. Рішення суду набрало законної сили, однак невиконане (а.с.16-17).

Останнє погашення заборгованості за кредитом здійснено відповідачем 30 вересня 2008 року в сумі 1 956 доларів США.

19 листопада 2015 року позивач надіслав відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту № 26-10/705 та на підставі пункту 3.4 кредитного договору вимагав повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів у сумі 431 503 доларів США 56 центів (а.с.14).

Станом на 29 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Ощадбанк» складає 377 698 доларів США 23 цента, що еквівалентно 8 992 043 гривні 81 коп., з яких: 179 850 доларів США, що еквівалентно 4 281 775 гривень 64 коп. - основна заборгованість; 68 203 долари США 64 цента, що еквівалентно 1 623 756 гривень 93 коп. - заборгованість по процентам; 129 644 долари США 59 центів, що еквівалентно 3 086 511 гривень 25 коп. - пеня за простроченим основним боргом та процентами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ? невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Оскільки відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, допустивши заборгованість за кредитом, відсотками та пенею, то вимоги позивача є обґрунтованими.

Разом з тим представником відповідача було заявлено про застосування строків позовної давності.

Установлено, що сторони визначили як строк дії договору ? 10 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 9 вересня 2017 року на споживчі потреби (пункт 1.2 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно до 30 числа місяця, починаючи з 30 жовтня 2007 року, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1 650 доларів США та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом (пункт 1.5 кредитного договору), а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит; при розрахунку процентів за користування кредитом ураховується перший і враховується останній день користування кредитом (пункти 1.6.1., 1.6.2. кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ? до остаточного погашення кредиту не пізніше 9 вересня 2017 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникало на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватися позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичним щомісячним платежем, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Однак, у зв'язку з порушенням ОСОБА_2 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, надіславши йому письмову вимогу від 1 квітня 2009 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги та подавши 21 липня 2009 року позов до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив, що, пред'явивши вимогу до боржника про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування та пені, кредитор змінив строк виконання зобов'язання, тому змінився і строк звернення до суду, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимогу № 1061 від 1 квітня 2009 року

відповідач не отримував спростовуються поясненнями представника ОСОБА_2, який вказав, що вимога була отримана позичальником і йому про неї було відомо.

Безпідставними є доводи позивача про те, що вимога № 1061 від 1 квітня 2009 року є проміжним листом, яким банк повідомив відповідача про розмір заборгованості, оскільки зі змісту вимоги слідує, що позивач, з посиланням на пункт 3.4 кредитного договору, просив відповідача протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа сплати в повному обсязі заборгованість по кредиту в сумі 179 850 доларів США та нараховані відсотки і пеню. Тобто позивач пред'явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, а відтак змінив строк виконання основного зобов'язання.

З цих же міркувань є безпідставними доводи позивача про те, що банк не мав наміру відкликати кредит у цілому, надсилаючи вимогу від 1 квітня 2009 року, оскільки на виконання цієї вимоги, 21 липня 2009 року банк подав позов до відповідача і майнового поручителя про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.С. Марчук

Підпис В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький