АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1225/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Рейнарт І.М., Слюсар Т.А,

при секретарі: Казанник М.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві держаної адміністрації про визнання заповіту недійсним,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві держаної адміністрації про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років помер його батько, ОСОБА_8, після смерті якого залишилось спадкове майно, квартира АДРЕСА_1. 13.03.2013 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В цей день йому стало відомо, що покійний ІНФОРМАЦІЯ_1 об 11.00 год. заповів все своє майно, належне йому на день смерті, відповідачам.

Зі слів свідків позивач дізнався, що його померлого батька було знайдено у вказаній квартирі 12.07.2012 року об.11.00 год. Виклик до міліції надійшов близько 12.00 години. Разом з тим, про заповіт у спадковому реєстрі внесено запис 12.07.2017 року о 23 годині 24 хвилин. Заповіт підписано свідками, оскільки померлий за станом здоров`я не взмозі був поставити підпис на документах. Проте, за тиждень до смерті батька, позивач спілкувався з останнім, який не виявляв наміру позбавити сина спадщини. Позивач вважає, що оскаржуваний заповіт було посвідчено після смерті батька.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним заповіту залишено без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не досліджено процедури посвідчення оспорюваного заповіту, причини вчинення нотаріальної дії поза межами робочого місця нотаріуса, причини доручення підписати заповіт ОСОБА_7, час посвідчення та реєстрації заповіту. Посилається на те, що на день смерті ОСОБА_8 не мав фізичних вад, які б не дозволили йому особисто прочитати та підписати заповіт. Також, на його думку, форма та зміст заповіту не відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

В судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі та їх представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Третя особа ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ГнідюкО.Б. та представник Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві держаної адміністрації не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Залишаючи позов без задоволення суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний правочин повністю відповідає положенням ст. 1247 ЦК України, що в свою чергу виключає будь-яку можливість визнання даного заповіту недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про права власності на житло від 22.11.2004 року, виданого Відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації (т.1 а.с.93) на праві власності належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рівних долях квартира АДРЕСА_1.

Відповідно свідоцтва про смерть від 05.09.2012 року (т.1 а.с. 61), виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Як зазначено в акті судово-медичного дослідження трупа № 2366/2 причиною смерті ОСОБА_8 стала ішемічна хвороба серця (т.1 а.с.50).

Відповідно до свідоцтва про смертьвід 10.06.2012 року(т.1 а.с. 68), виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_9померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

03.04.2012 року о 14 год. 05 хв. ОСОБА_9 складено заповіт (т.1 а.с. 196 ), який посвідчено державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-555, відповідно до якого заповідач на випадок своєї смерті заповідає все своє майно ОСОБА_5

12.07.2012 року об 11 год. 00 хв. ОСОБА_8 було складено заповіт (т.1 а.с. 62), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1285, відповідно до якого заповідач на випадок своєї смерті заповідає все своє майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках кожному.

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, атакож заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Чинність заповіту пов'язується законом із дотриманням вимог щодо його форми і посвідчення (ст. 1257ЦК). При цьому невідповідність заповіту вимогам закону означає його нікчемність.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 статті 207 ЦК. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК. Заповіти підлягають державній реєстрації.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно положень ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої ст. 1248 і ст. 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1. нотаріус або інша посадова особа, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2. Спадкоємці за заповітом; 3. Члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4. Особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Як встановлено судом першої інстанції оскаржуваний заповіт, у зв'язку із хворобою (слабкістю) рук спадкодавця, від імені ОСОБА_8, був підписаний ОСОБА_7та прочитаний заповідачем уголос до його підписання у присутності запрошених свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Висновком експерта№ 49/2366/2 від 23.11.2015 по кримінальному провадженню № 0003223, встановлено, що смерть ОСОБА_8могла настати за 20-36 год. до моменту дослідження трупа, яке було проведено 13.07.2012 о 10-00 год. (т.1 а.с. 49).

Судом апеляційної інстанції було призначено посмертну судову медичну експертизу (а.с. т. 35-6). У Висновку експерта № 5-2017/ц від 15.06.2017 року зазначено, що можливість написання тексту взагалі залежить від функціонального стану верхніх кінцівок. В наданій медичній документації не відмічені будь-які захворювання, які б унеможливлювали вищезазначену дію. Однак обґрунтовано висловитись про можливість/неможливість ОСОБА_8 писати (ставити підпис) у вказаний термін неможливо.

Проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про те, що ОСОБА_8 мав можливість писати чи ставити підпис на час посвідчення заповіту та не вказано про абсолютну відсутність у ОСОБА_8 на час смерті хвороби верхніх кінцівок, а також підтверджено, що смерть ОСОБА_8 настала приблизно за 20-36 годин до моменту дослідження його трупу в судово-медичному морзі, внаслідок хронічної ішемічної хвороби серця .

Отже, колегія суддів вважає, що висновки експертизи підтверджують ту обставину, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_8 був живий. Разом з тим, результати проведеної судом експертизи не містять стверджувального висновку про можливість або неможливість ОСОБА_8 писати (ставити підпис) у вказаний термін. При цьому, з тексту висновку експертизи, призначеному судом апеляційної інстанції вбачається, що він є мотивованим, експертами вивченні та дослідженні, як медична документація, так і матеріали справи.

Колегія суддів також дійшла висновку, що суд першої інстанції надав оцінку висновку експерта № 49/2366/2 від 23.11.2015 по кримінальному провадженню та правомірно вважав, що вказаний Висновок не може бути джерелом доказів, оскільки за таких обставин, не має переваги над іншими доказами, так як суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом першої інстанції була допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12, яка зазначила, що покійний пересувався по квартирі на милицях, на вулицю не виходив, оскільки в повній мірі не міг себе доглядати, вона йому допомагала, прибирала, готувала їжу.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи представника позивача про те, що не було досліджено процедуру посвідчення заповіту, а саме час, дату та місце вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п. 2.9 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 року, реєстратор вносить відомості до Спадкового реєстру у такі строки: у день вчинення відповідної нотаріальної дії.

Згідно витягу зі спадкового реєстру оспорюваний заповіт зареєстрований 12.07.2012 року о 23 год. 24 хв., тобто в день вчинення нотаріальної дії (а.с. 10).

Відповідно до п.п. 1.8. п. 1 Глави 3 цього Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача п.п. 1.9. п. 1 Глави 3 1 Порядку.

Тобто нотаріус при посвідченні заповіту не порушив положення цивільного законодавства.

З викладеного слідує, що судом з'ясовані обставини, за яких був складений ОСОБА_8 спірний заповіт, допитана свідок ОСОБА_12, яка пояснила, що 12.07.2012 року приблизно о 12.00 год. разом із своєю тіткою приїхали до квартири ОСОБА_8 та виявили, що останній не подає ознак життя.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта відмовився від клопотання про виклик свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11, які були присутні при посвідчені заповіту, оскільки вважав, що їх пояснення є відомі йому з матеріалів кримінального провадження, а саме те, що всі обставини укладення заповіту свідки не пам'ятають, однак підтверджують, що були при складанні та посвідченні заповіту нотаріусом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла до висновку, що зазначених у статті 1257 ЦК України підстав нікчемності або недійсності заповіту в рішенні суду позивачем не наведено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 305, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді