АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/2046/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1387/17Головуючий у 1-й інстанції Омельченко І. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М.

за участю секретаря Колодюк О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області та Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про зобовязання вчинити дії.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив зобовязати Григоро-Бригадирівську сільську раду виділити йому в натурі земельну ділянку в рахунок належного йому паю в розмірі 4,67 га.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що у 2000 році йому було надано дозвіл на виділення земельної ділянки в натурі в розмірі 4,67 га. на земельній ділянці селянського (фермерського) господарства «Світлове», а в 2016 році Григоро-Бригадирівською сільською радою йому відмовлено у задоволенні заяви про виділення земельної ділянки.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не зясував належним чином, яка доля спірної земельної ділянки, чи є реальна можливість виконання рішення Григоро-Бригадирівської сільської ради від 22.11.2000 року, чи не приватизовано або в інший спосіб припинено право власності громади на земельну ділянку, що підлягає виділу, та не задовольнив клопотання позивача про витребування документів, що визначають статус та долю спірної земельної ділянки на час розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи на підставі рішення другої сесії двадцять другого скликання Кобеляцької районної ради народних депутатів Кобеляцького району Полтавської області від 25 листопада 1994 року ОСОБА_2 надано у постійне користування земельна ділянка площею 14,9 га в межах Григоро-Бригадирівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Видано державний акт на право постійного користування землею.(а.с.7-8)

Рішенням дванадцятої сесії двадцять третього скликання Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 22 листопада 2000 року надано згоду на припинення діяльності селянського (фермерського) господарства «Ауріка». Земельну ділянку в розмірі 14,9 га прийнято до земель запасу сільської ради(а.с.3).

Рішенням цієї ж сесії надано дозвіл на виділення ОСОБА_2 земельної ділянки в натурі в розмірі середньої частки 4,67 га на земельній ділянці селянського (фермерського) господарства «Світлове» (а.с.5).

Рішенням тринадцятої сесії третього скликання Кобеляцької районної ради Полтавської області від 08 грудня 2000 року припинено діяльність селянського (фермерського) господарства «Ауріка» гр. ОСОБА_2, розташованого на території Григоро-Бригадирівської сільської ради, з 08 грудня 2000 року. Передано земельну ділянку площею 14,9 га, яка закріплена за селянським (фермерським) господарством «Ауріка», до земель запасу Григоро-Бригадиріської сільської ради та запропоновано сільській раді використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно чинного законодавства(а.с.4)

Рішенням шостої сесії Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 30 червня 2016 року заяву ОСОБА_2 щодо виділення земельної частки (па ю) з земель бувшого фермерського господарства «Ауріка» залишено без задоволення, рекомендовано звернутись до суду ( а.с.6)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на даний час рішення Григоро-Бригадирівської сільської ради про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки в натурі є чинним, ніким не скасоване. Крім того, рішенням шостої сесії Григоро-Бригадирівської сільської ради сьомого скликання № 58-6/2016 від 30 червня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо виділення земельної частки(паю) з земель бувшого фермерського господарства «Ауріка» відмовлено, а позивачем не ставилась вимога про його скасування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку.

В пункті 3 Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» також зазначається про те, що сертифікат на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною у ньому часткою.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон).

Відповідно до ст.1 Закону право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно зі ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

За змістом ст..6, ст..7 Закону однією з обовязкових умов реалізації рішення органу місцевого самоврядування щодо виділення у власність земельної ділянки є виготовлення технічної документації із землеустрою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з листопада 2000 року (упродовж майже 16 років) жодних дій для набуття у власність земельної ділянки, щодо виділення йому якої ухвалено рішення органом місцевого самоврядування, не вчиняв, технічна документація на земельну ділянку не виготовлялася. За станом на сьогодні земельна ділянка, що виділялася ОСОБА_2 у складі єдиного земельного масиву перебуває в оренді ОСОБА_3 з призначенням для ведення фермерського господарства, що не суперечить приписам ст..13 Закону. Отже, ця земельна ділянка належить до категорії земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким законодавець вніс зміни до Земельного кодексу України, зокрема до статті 122 Земельного кодексу України, з 01 січня 2013 року питання щодо передачі у власність або у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи (Держгеокадастр), який відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст..118 ЗК України.

Таким чином, за станом на сьогодні змінений порядок безоплатної передачі землі громадянам, тому, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не реалізував своє право на безоплатне отримання земельної ділянки в порядку, який був чинним до 01 січня 2013 року, то він не позбавлений можливості реалізувати це право в порядку, передбачену ст..118 ЗК України.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 у встановленому порядку не звертався до уповноваженого органу Держгеокадастру з вимогою про виділення йому земельної ділянки, отже його вимоги (за відсутності відмови уповноваженого державного органу) про зобовязання виділити йому в натурі земельну ділянку не ґрунтуються на законі.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів визнає, що рішення суду першої інстанції по суті є правильним, а тому відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308 ч.1, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Лобов

Судді: П.С.Абрамов

ОСОБА_4

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов