10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_4. звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09 грудня 2015 року між ним та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого відповідач взяв на себе зобовʼязання придбати трактор Донгфенг 404 каб 2013 року випуску та передати його позивачеві на умовах, передбачених договором.
На виконання умов договору ОСОБА_4 09 грудня 2015 року на рахунок відповідача було сплачено адміністративний платіж в розмірі
Проте, після підписання договору фінансового лізингу та сплати адміністративного платежу, ОСОБА_4 зʼясував, що вартість предмету лізингу в договорі зазначено в сумі 314 000 грн замість попередньо оговореної сторонами договору вартості 157 000 грн, що дало позивачеві підстави стверджувати про укладення договору під впливом обману.
Оскільки відразу не вдалось зʼясувати непорозуміння з приводу вартості предмету лізингу, а в подальшому відповідачем було повідомлено, що трактор не може бути надано позивачеві через не проходження ним передпродажної підготовки, відповідачеві було надіслано вимогу про розірвання договору.
Підставами для визнання договору недійсним позивачем зазначено застосування в договорі несправедливих по відношенню до споживача умов, в порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», із застосування нечесної підприємницької практики ( ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Крім зазначеного, позивач стверджував про нікчемність спірного правочину з огляду на положення ч. 2 ст. 799, ст. 220 ЦК України.
Заочним рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року визнано договір фінансового лізингу № 002423, укладений 09 грудня 2015 року між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та
ОСОБА_4 недійсним. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4. 31 410 грн на відшкодування сплачених коштів.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 грудня

2016 року заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу

№ 002423, укладений між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_4. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 31 410 грн сплачені за договором фінансового лізингу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ТОВ «ЛК «Ваш Авто» - Полякова Т.Т. просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Визнаючи недійсним договір фінансового лізингу та стягуючи кошти в розмірі 31 410 грн, суд першої інстанції виходив із того, що перед підписанням основного договору фінансового лізингу сторонами було підписано попередній договір про надання трактора вартістю 157 000 грн, однак в подальшому, позивача було введено в оману шляхом надання для підписання примірника договору фінансового лізингу з визначенням вартості предмета лізингу в іншій сумі, ніж було передбачено у попередньому договорі, а саме, в сумі 314 090 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірний договір містить несправедливі умови, крім того, спірний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 09 грудня 2015 року між ОСОБА_4. та ТОВ «ЛК «Ваш авто» укладено договір фінансового лізингу, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовʼязання придбати предмет лізингу - трактор Донгфенг 404 каб 2013 року випуску у власність та передати його в користування позивачеві на строк та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 12 513,55 дол. США, авансовий платіж 6 256,77 дол. США (50 % вартості предмета лізингу); щомісячний платіж 521,40 дол. США; адміністративний платіж 1 251,35 дол. США (10 % вартості предмета лізингу); комісія за передачу 375,41 дол. США (3 % вартості предмета лізингу).

На виконання умов договору позивачем 09 грудня 2015 року на рахунок відповідача було сплачено кошти в сумі 31 410 грн.

Згідно з умовами договору адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Відповідно до додатку 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить

1 251,35 дол. США.

Відповідно до пункту 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі необрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені ним кошти за мінусом адміністративного платежу. Пунктом 12.1 договору також передбачено, що у випадку розірвання договору за ініціативою лізінгоодержувача лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору, при цьому адміністративний платіж поверненню не підлягає.

За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передання предмету лізингу.

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила

12 513,55 дол. США, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення вказаного договору складало 314 090 грн з ПДВ (пункт договору 8.2).

Крім того, сторони узгодили, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3).

Відповідно до положень п. 8.5 договору було узгоджено, що всі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу на підставі рахунків, виставлених лізингодавцем. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця .

Положеннями ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовʼязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повʼязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з наведеного, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить ознаки договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пʼятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звʼязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК Українипро лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

В положеннях ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»прописано самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживачів.

Зокрема, у ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дано визначення поняттю «несправедливі умови договору». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовʼязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовʼязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовʼязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звʼязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»істотними умовами договору лізингу визначено: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст. 691, 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовʼязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу, оскільки ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Положеннями ст. 808 ЦК Українипередбачено, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовʼязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовʼязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повʼязані з виконанням договору лізингу.

За положеннями цієї норми закону адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо повʼязані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета лізингу) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 зазначеного законуне вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

За змістом ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз положень ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки містять положення про зміни у витратах і, зокрема, щодо плати за дострокове погашення лізингових платежів.

Таким чином суд апеляційної інстанції дослідивши умови спірного договору фінансового лізингу, дійшов вірного висновку про те, що зазначений договір містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обовʼязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звʼязку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обовʼязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Подібне застосування наведених вище норм права викладено у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 08 червня

2016 року у справі № 6-330цс16, яка за правилом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК Україниє обовʼязковою для всіх судів України .

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року справа № 6-2766цс15, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковими для всіх субʼєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Судом апеляційної інстанції не встановлено, що спірний договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року скасовано рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», подану представником Поляковою Тетяною Тарасівною, відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 грудня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова