печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гладун Х.А.

при секретарі - Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Києві в особі Київської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 та судовим рішенням визнати за ним право власності на весь будинок.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в порядку спадкування за ОСОБА_2 є співвласником 1/2 частини спірного будинку. Співвласником іншої частини будинку на підставі договору дарування від 07.07.1966 р. є ОСОБА_3, яка в належній їй частині будинку з 1966 р. не проживає, ніяких поліпшень, ремонтів не проводить, витрат на його утримання не несе. 06.06.1975 р. дану частину будинку визнано аварійною та рішенням Виконкому Печерської райради депутатів трудящих м. Києва № 63, родину ОСОБА_3 відселено з аварійної частини будинку, та зобов'язано її знести. Вказане рішення виконкому ОСОБА_3 в частині знесення аварійної частини будинку не виконано. З метою збереження будинку сім'я ОСОБА_2, яка постійно мешкала в будинку, підтримувала його в належному технічному і санітарному стані, в подальшому зробила капітальний ремонт будинку. Позивач вказує, що сім'я ОСОБА_2 добросовісно, безперервно, відкрито з 1966 р. користуються даним будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований, утримують їх, сплачують витрати на їх утримання та обслуговування, сплачують житлово-комунальні послуги. За вказаний період на спірне нерухоме майно ніхто не претендував. В 1998 р. земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок проінвентаризована за ОСОБА_2, його родиною сплачувався земельний податок за всю площу земельної ділянки. При цьому, ОСОБА_3, як користувач земельної ділянки, земельного податку не сплачує. Згідно відомостей про держану реєстрацію прав на нерухоме майно станом на 06.06.2016 р. данні про власника спірної 1/2 частини будинку - відсутні. Позивач вважає наявними підстави для визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку в порядку ст. 344 ЦК України за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник Відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи, в яких, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що Позивачем не доведено умови щодо добросовісності володіння іншою частиною будинку, оскільки йому достеменно відмово власника спірної частини будинку. Також безпідставною є вимоги Позивача про визнання за ним права власності на весь будинок, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та Позивачем не заперечується, інша 1/2 частина спірного будинку зареєстрована за ним на праві власності в порядку спадкування, що додаткового судового рішення не потребує. Просив слухати справу у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

За договором дарування від 13.08.1964 р. №5-ДН-863 ОСОБА_2, батько Позивача, набув право власності на 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Дане домоволодіння складається з одного жилого одноповерхового дерев'яного будинку жилою площею 23,9 кв. м, 5 сараїв та надвірних споруджень.

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.09.2014 р. № 5-1681 вказана частина будинку на праві власності зареєстрована за Позивачем.

Також з матеріалів справи вбачається, що 26.08.1964 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка була співвласником іншої 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого першою Київською нотаріальною конторою 19.07.1962 р. за № р-6Н-898, зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 3775, уклали нотаріально посвідчений договір про порядок користування будинком.

Згідно умов вказаного Договору в користування ОСОБА_2 поступає частина будинку, що знаходить праворуч від входу та складається з кімнати та кухні, а в користування ОСОБА_4 - частина будинку, що знаходиться ліворуч від входу, та складається з кімнати та кухні. Погребом власники користуються спільно. Кожний власник користується деревами, що примикають до тієї частини будинку, яка знаходиться в його розпорядженні. Прибирання двору, очищення помийної ями, загальною вбиральні, тротуару проводиться обома власниками на рівних підставах. Сплату податків, страхових внесків проводять порівну.

07.07.1966 р. ОСОБА_4 подарувала свою 1/2 частину будинку, ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого першою Київською нотаріальною конторою за № 5 ДН-ІІ ГО.

Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Печерської районної ради

депутатів трудящих м. Києва від 06.06.1975 р. № 63, згідно рішення виконкому сім'я ОСОБА_3 відселена з аварійної частини будинку № 5 по вул. Чорногірській в державну квартиру і згідно чинного законодавства гр. ОСОБА_3 зобов'язана знести добудовані до своєї частини будинку тамбур, зняти підлогу, двері, демонтувати вікна, відключити електроенергію, зруйнувати грубки та розібрати внутрішні перегородки в своїй квартирі, а також знести всі надвірні споруди.

Згідно доводів позовної заяви ОСОБА_3 рішення виконкому не виконала, в зв'язку з чим, родина ОСОБА_2, з метою збереження власної частини будинку, вимушена була привести аварійну частину будинку в задовільний технічний стан шляхом проведення її капітального ремонту та в подальшому підтримувати в ній належний технічний та санітарний стан.

Також згідно доводів позовної заяви Позивач з народження, 1964 р., проживає у вказаному будинку та з 1981 р. значиться в ньому зареєстрованим, що підтверджується паспортними даними Позивача.

При цьому, ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_3 в належній їм частині будинку з 1966 р. не проживають, що також підтверджується технічним висновком про стан несучих конструкцій та відповідність забудови архітектурно-будівельним нормам домоволодіння, що складається з двох прибудов, двох гаражів та переобладнаної житлової кімнати у складі житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що затверджений Начальником Управління Держархібудконтролю 03.11.1995 р.

Крім того, ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_3 умови договору про порядок користування будинком від 26.08.1964 р. щодо належного утримання спільного майна не виконують, витрат по сплаті 1/2 частини податків, страхових внесків не несуть.

Як вбачається з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 06.06.2016 р. данні про власника іншої 1/2 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - відсутні.

Згідно доводів позовної заяви за вказаний період на спірне нерухоме майно ніхто не претендував.

На підставі цього, єдиним відповідачем по справі виступає Територіальної громади м. Києві в особі Київської міської ради.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду.

Таким чином, право власності виникає незалежно від права попереднього власника на цю річ і не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, передбачених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме тривалості, добросовісності, відкритості та безперервного володіння майном, як своїм власним.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, враховуючи це положення набувальна давність на спірне домоволодіння має застосовуватись з січня 2001 року.

Таким чином, строк безперервного володіння Позивачем спірним житловим будинком становить понад 15 років.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, родина Позивача, починаючи з 1966 року по теперішній час відкрито, безперервно та добросовісно володіє будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, протягом всього терміну володіння Позивач утримує весь будинок, підтримує в належному стані, постійно в ньому проживає та сплачує за комунальні послуги. Також Позивачем сплачується земельний податок за всю площу земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою.

Належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин Відповідачем суду не надано і в матеріалах справи такі дані відсутні.

Отже, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що Позивач відкрито, безперервно та добросовісно володіє всім будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 з 1966 року і по теперішній час, суд приходить до висновку, що Позивач набув право власності на дане майно за набувальною давністю на законних підставах.

Щодо вимог Позивача про визнання за ним права власності на весь будинок, то вони є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи за Позивачем в порядку спадкування на праві власності зареєстрована інша 1/2 частина спірного будинку, що додаткового судового рішення не потребує.

Керуючись ст. ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Києві в особі Київської міської ради про визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун