АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріМаличівській Н.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про усунення спадкоємців від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року позов залишено без задоволення. /т. 3 а.с. 52-56/

Справа №753/5634/16
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6273 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Набудович І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не зазначено ряду хвороб померлого ОСОБА_11, та того, що ОСОБА_6, усвідомлюючи його тяжкий стан залишала його вдома під час рецидивів, не зазначено і про допит десяти свідків, які показали на безпорадний стан ОСОБА_11, що призвело до неповного відображення у рішенні обставин справи. Також вказувала на те, що судом першої інстанції упущено, що ОСОБА_11 не тільки перебував у безпорадному стані, а й потребував утримання, та те, що ОСОБА_6 визнала, що була обізнана про хвороби її чоловіка та його потреби у лікуванні. Не враховано судом першої інстанції те, що з 2014 року після знайомства ОСОБА_6 з померлим ОСОБА_11, останній постійно знаходився у стані алкогольного сп'яніння, перестав працювати, не міг доглядати за собою, його не лікували, не надавали допомогу, всі факти підтверджені показами свідків. Також вказувала на те, що судом першої інстанції не досліджено відео докази, що були зроблені журналістами «Магнолії ТВ» під час дтп, що сталась за участю ОСОБА_11, та засвідчують його безпорадний стан. Таким чином, вказувала на те, що судом першої інстанції не відображено всіх обставин справи, відсутнє правове обґрунтування відмови у позовних вимогах, надана неправильна оцінка доказам у справі, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_6, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві (т.1, а.с. 14).

Приватним нотаріусом КМНО Сенюк М.В. було відкрито спадкову справу № 29/2015 щодо майна померлого (т. 2, а.с. 21-195).

Спадкоємцями майна померлого є: його неповнолітня донька - ОСОБА_8, повнолітня донька ОСОБА_9 та дружина - ОСОБА_6

Позивач, зазначаючи, що після смерті ОСОБА_11 право на спадкування його майна мають його неповнолітня донька ОСОБА_8, донька ОСОБА_9 та дружина - ОСОБА_6, просить усунути відповідачів - повнолітню доньку ОСОБА_9 та дружину - ОСОБА_6 від права на спадкування за законом з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, посилаючись на те, що відповідачі ухилялися від надання спадкодавцю допомоги, враховуючи його хворобу та безпорадний стан, хоча повинні були доглядати за ним.

Позивач посилалася на те, що її колишній чоловік ОСОБА_11 страждав від алкоголізму та ряду інших захворювань, і, відповідно, потребував постійного догляду, періодичного лікування та турботи, насамперед, з боку його дружини - ОСОБА_6, яка такий догляд йому не забезпечила, необхідної допомоги не надавала, незважаючи на його безпорадний стан.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, позивач надала виписку з історії хвороби ОСОБА_11 з Центру терапії залежностей ТОВ «Атос» (а.с. 110, 114, 115, 123); довідку з Медичного центру «Сімейний лікар» ТОВ «Атос» про проведення йому сеансу «кодування» у 2011 та у 2013 роках (а.с. 112, 113); довідку з Київського міського центру спортивної медицини (а.с. 118), виписку з історії хвороби (а.с. 126) та виписку з медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 130-131); висновки лікаря невідкладної допомоги (а.с. 121-122); консультативний висновок медичного центру «Ріксос» (124-125).

Також з копії медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_11 № 6112, судом встановлено, що останній був госпіталізований за його заявою 11.09.2015 року до ТМО «Психіатрія» у м. Києві з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни, супутній діагноз: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст., ожиріння 2 ст., жировий гепатоз. Після лікування в стаціонарі був виписаний додому з поліпшенням, самостійно (т. 1 а.с. 155-171).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 5 ст. 1224 ЦК України про те, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 3 цієї статті не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця, а безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Також судом першої інстанції вірно враховано і ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази повинні бути належними, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановивши, що матеріали справи не містять обставин того, що ОСОБА_11 протягом зазначеного періоду часу перебував у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту відсутності можливості забезпечити умови свого життя, потреби у догляді, допомозі та піклуванні, звернення до відповідачів за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення останніх від надання спадкодавцеві такої допомоги, та те, що пояснення сторін та покази свідків вказані обставини також не підтвердили, а відсутність спілкування протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для усунення відповідачів від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_11

Доводи апеляційної скарги, щодо неврахування ряду хвороб ОСОБА_11, колегія суддів не приймає до уваги, які такі, що не підтверджують його безпорадний стан та потреби у догляді.

Доводи апеляційної скарги щодо потреби ОСОБА_11 у постійному піклування, його перебування у безпорадному стані, ненадання йому допомоги, зводяться до дублювання підстав позову, та до суб'єктивної переоцінки досліджених обставин судом першої інстанції, і не приймаються до уваги колегією судді також на підставі наступного.

Розглядаючи вказані позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що для усунення спадкоємця від права на спадкування мають існувати дві підстави в сукупності: наявність безпорадного стану спадкодавця, викликаного похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом та ухилення спадкоємця від надання допомоги такому спадкодавцю. Жодної експертизи у справі щодо наявності безпорадного стану та зв'язку його хвороб із таким станом, у справі не проведено, стороною позивача на підтвердження своїх вимог також не заявлено.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Однак таких обставин, як вірно зазначив суд першої інстанції, не установлено.

Крім того, колегія суддів, в частині клопотання про відкладення розгляду справи, зазначає, що до суду апеляційної інстанції справа надійшла 25.04.2017 р., призначалась до розгляду на 19.06.2017 р., за клопотанням представника апелянта ОСОБА_7 - ОСОБА_13 було оголошено перерву на 25.09.2017 р. у зв'язку з бажанням апелянта ОСОБА_7 особисто з'явитись в судове засідання для дачі пояснень.

В судовому засіданні 25.09.2017 р., апелянт ОСОБА_7 повторно не з'явилась, її інтереси представляв ОСОБА_5, який знову заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою апелянта особисто, та у зв'язку з тим, що він тільки отримав довіреність представляти інтереси ОСОБА_7

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, та те, що всі сторони були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, це вже було друге призначення судового засідання, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_5 вів справу позивача - апелянта по справі в суді першої інстанції від початку до кінця, та думку відповідача ОСОБА_6, колегією суддів ухвалено рішення слухати справу у відсутності не з'явившихся осіб та відмовити представнику ОСОБА_5 у клопотанні про відкладення розгляду справи ще раз, для необхідності його ознайомлення з матеріалами справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: