АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/7712/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Білич І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Консоль ЛТД", третя особа: комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", про визнання права власності, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Консоль ЛТД" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись те, що 3 жовтня 2003 року між нею та ТОВ фірма "Консоль ЛТД" було укладено договір № 2421/322-111(р) про спільну діяльність в пайовій участі у фінансуванні будівництва багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1. На виконання умов вказаного договору, позивач сплатила відповідачу грошові кошти в розмірі 730 125 грн. 64 коп., чим здійснила повне інвестування договору пайової участі, а відповідач в свою чергу зобов'язання не виконав: будівництво будинку не завершено; будинок в експлуатацію не введений; квартира в натурі їй не передана.

Посилаючись на те, що такі дії відповідача порушують її майнові права, позивач з урахуванням уточнень до позову просила визнати за нею майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 майнові права на об'єкт незавершеного будівництва - трикімнатну квартиру № 134, площею 141,1 кв.м, яка знаходиться на восьмому поверсі незавершеного будівництва багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 Стягнуто з ТОВ фірма "Консоль ЛТД" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1700 грн. та 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року заяву ТОВ фірма "Консоль ЛТД" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Венської О.О. про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Консоль ЛТД" в особі ліквідатора арбітражного керуючого - Венська О.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що суд неналежним чином повідомив його про розгляд справи; не досліджено письмові докази щодо оплати паю в повному обсязі; не з'ясовано обставини спірних правовідносин щодо порушеного права; позивачем пропущено строк позовної давності.

Представник ТОВ фірма "Консоль ЛТД" - Останіна Г.А. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Представники КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 3 жовтня 2003 року між ТОВ фірма "Консоль ЛТД" та ОСОБА_1 був укладений договір про спільну діяльність в пайовій участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку № 2421/322-111(р), за умовами якого сторони зобов'язалися спільно діяти для досягнення спільної господарської мети: будівництва багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 та введення його в експлуатацію.

Керівництво спільною діяльністю по договору та ведення загальних справ учасників договору за загальною згодою покладено на ТОВ фірма "Консоль ЛТД" (п. 2.1 договору).

Внески у спільну діяльність, права і обов'язки сторін договору визначені в розділі 3 договору про спільну діяльність в дольовій участі у будівництві багатоквартирного жилого будинку.

Так, позивач зобов'язувалась в якості внеску в спільну діяльність по дольовій участі у будівництві внести грошовий внесок (пай) у розмірі еквіваленту 138 125 доларів США в національній валюті України (гривнях) по курсу НБУ на момент оплати, поетапно, починаючи з моменту підписання договору по 15 січня 2005 року (п. 3.1 договору).

ТОВ фірма "Консоль ЛТД" в якості свого внеску в спільну діяльність зобов'язувалася власними силами та за участю власних трудових ресурсів, механізмів, обладнання, а також дольових та залучених коштів юридичних та фізичних осіб завершити будівництво багатоквартирного житлового будинку згідно із проектом та вимогами ДБН та передати пайовику в натурі трикімнатну квартиру № 109 на 8 поверсі, проектною площею 110,50 кв.м, іменуємо в подальшому - "доля пайовика" в порядку виділення долі пайовика із створеного сторонами по даному договору загального майна (п. 3.2 договору).

Додатковою угодою № 3 від 22 березня 2012 року до договору внесено зміни до п. 3.2. договору щодо передачі позивачу в якості паю згідно з проектною документацією, трикімнатну квартиру № 134, на восьмому поверсі, загальною площею 114, 1 кв.м.( а.с. 41).

Грошові та майнові внески сторін, а також побудований в результаті спільної діяльності багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1, є їх спільною власністю відповідно із розмірами їх внесків у спільну діяльність. Після оформлення права власності пайовика відповідно до п. п. 9.3, 9.4 даного договору, право спільної власності припиняється, і кожна із сторін розпоряджується виділеною їй долею у створеному сторонами об'єкті на власний розсуд (п. 3.3 договору).

Запланований строк закінчення будівництва та здачі об'єкта будівництва - 1 квартал 2005 року (п. 3.4 договору).

Пунктом 3.5 договору передбачено, що у разі якщо ТОВ фірма "Консоль ЛТД" не має можливості передати пайовику "долю пайовика" до запланованого строку закінчення будівництва, указаному в п. 3.4 договору, ТОВ фірма "Консоль ЛТД", на вимогу пайовика, пропонує йому інший, наявний об'єкт аналогічної вартості, або сторони погоджують інший строк надання "долі пайовика". Всі зміни договору оформлюються додатковою угодою, яка має бути укладена на протязі 10 днів з моменту настання запланованого строку передачі "долі пайовика" в натурі. Відсутність укладеної додаткової угоди на протязі 10 днів з моменту настання запланованого строку передачі "долі пайовика" в натурі розцінюється як згода пайовика на продовження строку виконання договору до його фактичного виконання. При відмові пайовика від виконання договору за вищенаведеними мотивами пайовику повертаються внесені грошові кошти після закінчення будівництва або в день укладення ТОВ фірма "Консоль ЛТД" договору з новим пайовиком на будівництво багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 та внесення їм в повному обсязі внеску, передбаченому в п. 3.1 даного договору розміру паю, достатнього для отримання новим пайовиком "долі пайовика", передбаченої в п. 3.2. даного договору.

Додатковою угодою № 2 від 21 лютого 2006 року до вказаного договору внесено зміни до п. п. 3.1., 3.4. договору щодо сплати грошових внесків та терміни поетапної оплати строком до 15 березня 2006 року і погоджено кінцевий термін завершення будівництва житлового будинку, ІІІ квартал 2006 року.

За умови виконання зобов'язань, передбачених п. 3.2 даного договору, пайовик повністю набуває право на пайову (дольову) участь в будівництві, а ТОВ фірма "Консоль ЛТД" позбавляється права розпорядження вказаної в договорі "долею пайовика" (п. 3.7 договору).

Достатніми підставами для підтвердження прав на пайову участь позивача є вказаний договір і документи (квитанції), що підтверджують внесення паю у повному обсязі ( п. 3.8 договору).

Установлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконала в повному обсязі, шляхом внесення грошових коштів відповідно до п. 3.1 договору, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від 14 жовтня 2003 року; 14 січня 2004 року; 16 квітня 2004 року; 9 липня 2004 року; 1 грудня 2004 року; 17 лютого 2005 року;1 червня 2005 року; 8 червня 2005 року; 19 липня 2005 року; 5 квітня 2006 року.

Разом з тим, відповідач в порушення умов договору та укладених додаткових угод до нього свої зобов'язання перед позивачем не виконав, будинок в експлуатацію не введений, квартира в натурі позивачу не передана, про що свідчить лист ТОВ фірма "Консоль ЛТД" №1073 від 27 липня 2011 року.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей, а також майнові права та обов'язки (стаття 190 ЦК України).

Майнове право, що є предметом договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

За змістом ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" майновими правами визнаються будь-які права пов'язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).

Тобто, моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений статтею 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Виконання грошових зобов'язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об'єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах від 2 жовтня 2013 року № 6-98цс13 та від 25 вересня 2013 року №6-85цс13).

Установивши, що позивач виконала свої грошові зобов'язання за договором про спільну діяльність в пайовій участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку №2421/322-111(р) від 3 жовтня 2003 року, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва (стовідсоткову передоплату), тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 виконала умови вказаного договору в повному обсязі. При цьому суд виходив з того, що невизнання відповідачем майнових прав позивача на спірне нерухоме майно, порушує права позивача.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Вимоги ст. 4 ЦПК України стосовно того, що зазначені права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, призводять до відмови в захисті цих прав та інтересів у правовідносинах, для яких законом або договором не встановлено спосіб їх захисту.

Положення цих статей не узгоджуються зі ст. ст. 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами ст. 3 ЦК України про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11.

Таким чином, в даному випадку, ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, обрала для себе такий, на її думку ефективний, спосіб захисту порушених прав, не заборонений законом, оскільки іншим шляхом вона не може захистити свої права, а тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про судовий розгляд не заслуговують на увагу суду, оскільки в матеріалах справи наявні дані про належне повідомлення відповідача про час і місце слухання справи відповідно до ст. ст. 74-76 ЦПК України, а також шляхом направлення телеграм (а.с. 28, 33,38,40).

Посилання відповідача про те, що відсутні достовірні дані на підтвердження сплати позивачем паю у повному обсязі є необґрунтованими, оскільки позивач повністю виконала зобов'язання по договору інвестування, що спростовуються наявними в матеріалах справи копіями квитанції (а.с.15), які були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Отже, доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем позовної давності колегією суддів не враховується, оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постанові від 2 березня 2016 року № 6-2307цс15.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи з урахуванням вищенаведеного не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін. Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Консоль ЛТД" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Білич

Л.Д.Поливач