Єд. унік. №243/8765/17
Провадження № 2-о/243/883/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Старовецького В.І.

при секретарі Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №17 Словянського міськрайонного суду Донецької області заяву ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Слов'янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті в певний час, -

В С Т А Н О В И В:

До Словянського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Слов'янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті. Дана заява мотивована тим, що 23 серпня 2017 року у м. Горлівка Донецької області померла її мати ОСОБА_2, про що свідчать свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті, інші документи, оформлені та видані в Донецькій Народній Республіці на бланках з печатками та підписами уповноважених осіб.

Згідно Закону України від 15.04.2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Заявниці необхідно в судовому порядку підтвердити юридичний факт смерті своєї матері з метою отримання належного свідоцтва про її смерть та оформлення спадкових прав.

Після смерті матері заявниця звернулася до Слов'янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для того, щоб зареєструвати смерть ОСОБА_1, але отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у звязку з тим, що було подано свідоцтво про смерть серії ДНР, яке видане на непідконтрольній території України.

У звязку з цим вона не може зареєструвати смерть матері та отримати свідоцтво про смерть чинного зразка, щоб реалізувати його для використання в цивільно правових відносинах.

Просить суд встановити юридичний факт смерті іі матері, громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 23.08.2017 року у Калінінському районі м. Горлівка, Донецької області, визнавши дату її смерті 23 серпня 2017 року.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не зявились, надали суду заяви, відповідно до яких просили розглянути справу без їх участі та задовольнити заяву про встановлення факту смерті ОСОБА_2 (а.с.18, 22)

Заінтересована особа Словянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, свого представника для участі в судовому засіданні не направила, відповідно до листа №2637/15.23-23 від 04.10.2017 року просила розглянути справу без їх участі та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства.(а.с.23)

Згідно з ч. 2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги, викладені в даній заяві підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.2571 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно з Свідоцтвом про народження серії ЯЭ№ 964735, виданим 28.01.1957 року Купянським районним бюро ЗАГС, видно, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_4 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії ІИ-НО № 388399, виданим Палацом одружень м. Горлівки Донецької області ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1) ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 10.01.1981 року.

Отже, заявниця ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 та заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України може бути подана заявником до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії ДНР № 079313, виданого на тимчасово непідконтрольній Україні території, ОСОБА_2, померла 23.08.2017 року у Калінінському районі м. Горлівка Донецької області (а.с.11).

Згідно довідки про причину смерті № 1763 від 23.08.2017 року, виданих на тимчасово непідконтрольній Україні території, ОСОБА_2 померла 23.08.2017 року внаслідок гострої серцево судинної недостатності. Атеросклеротичного коронарокардіосклерозу (а.с.10).

З свідоцтва про захоронення та договору - заявки № 749, наданих державним підприємством м. Горлівки «Ритуал», яке розташоване на тимчасово непідконтрольній Україні території, вбачається, що ОСОБА_1 займалася похованням своєї матері ОСОБА_2 на цвинтарі «Румянцева» розташованого у м. Горлівка, Донецької області (а.с.12).

З фотознімків які були надані заявником, вбачається, що на цвинтарі є поховання на надгробному хресті якого вказано російською «ОСОБА_7, 08.09.1930г.-23.08.2017г.» (а.с.14).

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним та не створює правових наслідків.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Тому, суд не може прийняти до уваги свідоцтво про смерть ОСОБА_2, видане на тимчасово непідконтрольній Україні території, довідку про причину смерті №1763 від 23.08.2017 року, видану в Республіканському бюро судово медичної експертизи, що також знаходиться на тимчасово окупованій території, згідно з якими ОСОБА_2 померла 23.08.2017 року у віці 86 років, як допустимі докази при розгляді даної справи. Однак, оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з ч. 8 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_2, 08.09 ІНФОРМАЦІЯ_3, померла 23.08.2017 року за місцем свого проживання в Клінінському районі м. Горлівки, Донецької області, тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявниці для отримання свідоцтва про її смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України.

Беручи до уваги, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті своєї матері для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4. ст. 2571, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10-15, 60, 61, 107, 208-209, 212-215, 218, 256-259, 2571, 367 ЦПК України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Слов'янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті в певний час задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє зареєстроване місце проживання: Україна, Донецька область м. Горлівка, вул. Бессонова, б. 37 кв. 121, яка померла 23 серпня 2017 року, місце смерті - Україна, Донецька область м. Горлівка, Калінінський район, причина смерті гостра серцево судинна недостатність. Атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_8