Номер провадження: 22-ц/785/2352/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Дрішлюка А.І.,

при секретарі - Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам,

встановила:

03 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, неодноразово його уточнюючи, про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки, посилаючись на те, що на підставі рішення суду з відповідача стягувались аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частки від усіх видів доходу до повноліття дитини з основного місця роботи Одеського Економічного Університету, однак їй стало відомо, що в період 2005-2006 року відповідач працював у Первомайському навчально-науковому центрі Одеського національного університету ім. Мечникова, де отримав зарплату в сумі 5435,26 грн., а отже приховав цей заробіток від нарахування на нього аліментів.

Просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 1 115,38 гривень; суму інфляції за заборгованість по аліментам у розмірі 3 099,34 гривень; суму неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 43038,35 гривень; суму сплаченого судового збору.

Відповідач просив зменшити позовні вимоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментам на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1 115 (одна тисяча сто п'ятнадцять) гривень 38 копійок та суму інфляції за заборгованість по аліментам у розмірі 3 099 (три тисячі девяносто девять) гривень 34 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення неустойки.

Колегія суддів, вислухавши сторони, суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у позові про стягнення пені, виходячи з наступного.

Вбачається з матеріалів справи, що на виконанні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходився виконавчий документ № 2-2829/1997 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітної плати щомісячно, але не менше ніж 1/2 частини неоподаткованих мінімумів доходів громадян, щомісячно, починаючи з 21.08.1997 року і до повноліття дитини, а саме до 09.11.2014 року.

27 квітня 2000 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено розпорядження головному бухгалтеру Одеського Національного Економічного Університету за адресою: м.Одеса, вул. Преображенська, 8 з метою стягнення аліментів та заборгованості із заробітної плати боржника де і утримували аліменти до повноліття дитини (а.с.6).

Постановою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 09 грудня 2014 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2829, виданий 21.09.1997 року Приморським районним судом міста Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_3 закінчено, в звязку з досягненням дитиною повноліття.

При цьому, з 01 вересня 2005 року по 30 червня 2006 року ОСОБА_3 працював в Первомайському навчально-виховному центрі Одеського національного університету ім. І.І.Мечнікова за зовнішнім сумісництвом на посаді старшого викладача, кандидата наук (0,5 штатної одиниці) та розмір заробітної плати за зазначений період складає 5435 гривень 26 копійок, без урахування аліментів (а.с.5).

Проте з цього виду доходів аліменти не стягувалися.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлена вина відповідача щодо несплати заборгованості, яка утворилась з незалежних від відповідача причин.

Однак висновок про це суд першої інстанції не мотивував і не зазначив, які обєктивні причини перешкоджали виконанню рішення суду.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обовязків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачуються штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у звязку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоровя, за винятком сум для відшкодування збитків на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними; 141) державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, обєднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Починаючи з 1997 року ОСОБА_3 було відомо, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.1997 року з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Таким чином, ОСОБА_3 зобовязаний був виконувати рішення суду, в якому зазначено про стягнення аліментів з усіх видів заробітку.

Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття.

При цьому аліменти відповідач повинен сплачувати від дня предявлення позову (ч.1 ст.191 СК України).

Обовязок утримувати дітей виникає у батьків на підставі факту народження дитини, а постановлення рішення, яке є засобом захисту порушених прав дітей, є підтвердженням такого обовязку.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом встановлено, що борг по сплаті аліментів існує і рішення суду не оскаржено відповідачем.

Обставин, які б свідчили про незалежні від нього причини, не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, рішення суду не відповідає вимогам обгрунтованості та законності, тому підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову в частині стягнення пені.

Оскільки позивачка має право на стягнення пені, виходячи з 1% за кожен день прострочення, то стягненню підлягає 1 681 грн. пені за період з вересня 2005 року по червень 2006 року (241,18 грн. + 177, 79 грн. + 409, 96 грн.. + 164, 75 грн. + 294, 22 грн. + 393, 16 грн.).

При цьому, розрахунок, здійснений позивачкою, є невірним, оскільки не відповідає закону, тому до уваги не приймається, отже позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року в частині позову ОСОБА_2 про стягнення пені скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 1 681 гривня.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: