АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Шахової О.В.,

ПоливачЛ.Д.,

при секретарі Горак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль «CHEVROLET», модель «AVEO SF69Y», 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачці, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K2P6AK24130007 від 12 березня 2008 року в розмірі 48 756 доларів США 41 центів, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 січня 2015 року складає 768 401 грн.04 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року, позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» - залишено без розгляду.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 17 вересня 2015 року, апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року - скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року, в задоволенні позовних вимог Банку - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Сокуренко Н.В. в інтересах ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі.

_____________________________________________

Справа № 755/2485/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/6417/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що висновок суду про недоведеність позовних вимог, встановлений на підставі того, що Банк не надав частину кредитного договору, де міститься ст.16 та у якій зазначено умови повернення основної суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, розміру забезпеченої вимоги, що позбавило суд повно та всебічно перевірити доводи Банку, є незаконним. Даний факт лише свідчить про наявність допущеної Банком технічної описки щодо нумерації його умов і жодним чином не може бути наслідком для здійснення висновку про недоведеність позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6, просив апеляційну відхилити.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До канцелярії суду надійшла заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Штронда А.М. про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з перебуванням представника в іншому судовому засіданні. Разом з тим, колегія суддів визнала вказані причини неявки представника - неповажними, у зв'язку з чим у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України вирішила розглядати справу у відсутності апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідачки, з'ясувавши фактичні обставини даної справи та дослідивши матеріали справи і письмові докази у їх сукупності та співставленні, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В ході розгляду справи встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитно - заставний договір № К2Р6АК24130007 від 12 березня 2008 року на отримання кредиту у розмірі 12 722,95 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 10,56 % річних на суму залишку боргу, з кінцем терміном повернення 11 березня 2013 року (том І а.с.10-14).

Для забезпечення виконання зобов'язання, відповідачка надала в заставу автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», рік випуску 2008, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором № К2Р6АК24130007 від 12 березня 2008 року в розмірі 128 187,92 грн. та судові витрати в сумі 1 395,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2011 року, рішення суду першої інстанції від 09 березня 2011 року - змінено, стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість в розмірі 125 741,61 грн. та судові витрати в сумі 1 377,42 грн.

22 серпня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2, скасував рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2011 року і направив справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 листопада 2012 року, позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу - залишено без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, в січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом.

Пунктом 1.1. договору визначено, що рахунок позичальника вказаний у ст. 16.4 договору, транзитний рахунок для зарахування коштів на погашення боргу зазначений у ст. 16.1.9, щомісячний платіж по погашення боргу зазначений в ст. 16.6 договору.

В пункті 4.1 договору визначено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою, визначеною у ст. 16.1.6 Договору.

Винагороди банку позичальник сплачує в розмірах й у строки, що зазначені в ст. 16.1.7 даного Договору. Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до ст. 16.6 Договору, до складу яких входять платежів за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом.

Посилання на пункти 16.1.7, 16.1.5 договору міститься і в пункті 5.2.3, 5.2.4.

В пунктах 6.1.1, 6.1.2, 6.1.3, 6.2 зазначено, що повернення основної суми кредиту передбачено п.п. 11.2.6 та 16.1.5 та іншими положеннями договору; сплата процентів за користування кредитом передбачено п. 16.1.6 та іншими положеннями договору; сплата винагороди передбачено п. 16.1.7 договору та іншими положеннями договору; розмір забезпеченої вимоги визначений у п. 16.9 договору.

Пунктом 12.2 договору визначено, що при зверненні стягнення на предмет застави банк встановлює початкову ціну предмета застави в розмірі оціночної вартості, встановленої банком, але не нижче 50 % від повної вартості згідно п. 16.8 договору.

Згідно п.п. 13.7, 13.8 договору позичальник у випадку порушення строків виконання зобов'язань щодо передачі предмета застави у володіння банку сплачує штраф в розмірів 2 % від вартості предмета застави, яка визначена в п. 16.8 договору. У випадку порушення строків виконання зобов'язань, передбачених у статті договору (у частині пошуку покупця), останній сплачує штраф у розмірі 3,0 % від вартості предмета застави, яка зазначена в п. 16.8 договору якщо виконання зобов'язання було прострочено понад один день; 5,0 % від вартості предмета застави, яка зазначена в п. 16.8 договору, якщо виконання зобов'язання було прострочено понад п'ятнадцять днів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи не надано аркуш кредитного договору, підписаного сторонами, де міститься пункт 16, який також відсутній і в матеріалах справи №2-569/1, що позбавляє суд повно та всебічно перевірити доводи позивача, а тому позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 23 травня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Авто Лоун Франсес №1 ПІ-ЕЛ-СІ» комерційний банк продав, а іноземна компанія купила кредитні вимоги за кредитно-заставним договором, укладеним між сторонами.

Крім того, 23 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Авто Лоун Франсес №1 ПІ-ЕЛ-СІ» було укладено договір управління майном, згідно умов якого установник управління (іноземна компанія) передає все майно, придбане ним в результаті покупки кредитних вимог згідно умов договору купівлі-продажу в управління управителя (комерційного банку) на строк, визначений у цьому договорі, а управитель зобов'язується від свого імені здійснювати управління цим майном в інтересах установника управління.

Разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист власних прав, а не в інтересах та на захист «Юкрейн Авто Лоун Франсес №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Апеляційним судом міста Києва в рішенні від 22 листопада 2012 року встановлено, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав права заявляти позовні вимоги та вести заявлений ним позов.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, з'ясував обставини справи, дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази, у їх сукупності та співставленні та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду першої інстанції та не є підставою для його скасування.

В судове засідання апелянт не з'явилась та не надіслала належних доказів в спростування висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу СокуренкоНаталії Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач