Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2276/16 Головуючий у 1 інстанції: Артемова Л.Г.
Провадження № 22-ц /778/1980/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червя 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки, витребування майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки, витребування майна.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником недобудованого житлового будинку літ. А, який розташований на земельній ділянці 599 кв. м по АДРЕСА_1 готовністю 8%, який придбав у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу. Ця земельна ділянка рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів № 45/24 від 13.02.1992р. надавалась ОСОБА_5 для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 600 кв. м, яка спорудила на ній фундамент під житловий будинок, який в подальшому продала ОСОБА_4 на підставі договору, визнаного за рішенням суду дійсним. Взимку 2016р. при прибутті на свій об'єкт він побачив, що на належній йому земельній ділянці ведуться будівельні роботи.

У лютому 2016 року дізнався про існування рішення Запорізької міської ради від 29.08.2007р. № 77/337, яким було надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_6; затверджено розмір земельної ділянки по АДРЕСА_2 у загальній площі 0,0704 га та встановлено зовнішні межі за рахунок земель Запорізької міської ради; передано гр. ОСОБА_6 у власність земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0704 га по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель Запорізької міської ради.

Ним було з»ясовано, що ОСОБА_6 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1) була виділена частково за рахунок його земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій розташований належний йому недобудований житловий будинок літ. А. В подальшому, ОСОБА_6 свою зазначену земельну ділянку за договором від 21.03.2008р. продав ОСОБА_7, яка, в свою чергу, продала її за договором купівлі-продажу від 17.07.2015р. ОСОБА_3 У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької міської ради № 77/337 від 29.08.2007 року, витребувати від відповідача ОСОБА_3 недобудований житловий будинок літ. А, розташований на земельній ділянці 599 кв. м по АДРЕСА_1, готовністю 8%, разом з земельною ділянкою, на якій він розташований.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 01 березня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 5 320,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне їх з»ясування, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив із того, що доводи позивача про наявність у нього права власності на недобудований житловий будинок по АДРЕСА_1 не підтверджуються матеріалами справи, оскільки не була проведена належним чином державна реєстрація права власності за позивачем на цей об»єкт незавершеного будівництва, розташований на земельній ділянці за вказаною адресою. Крім того, суд вважав, що доводи позивача про те, що земельна ділянка площею 0,0704 га за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, яку придбав у власність ОСОБА_3, та земельна ділянка площею 599 кв. м за адресою АДРЕСА_1, на якій було розташовано об'єкт незавершеного будівництва, є фактично тотожними ділянками, також не підтверджуються матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що суд розглянув справу у його відсутності без відповідної заяви від нього, в той час як мав відкласти розгляд справи або за-

лишити його позовну заяву без розгляду. В такий спосіб суд позбавив його можливості надати відповідні докази або заявити клопотання про їх забезпечення. Тому при апеляційному розгляді заявив клопотання про витребування від Запорізької міської ради проект землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,0704 га за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1 та про виклик і допит свідків: сусіда по земельній ділянці ОСОБА_8 та начальника відділу адміністративної роботи райадміністрації ЗМР по Шевченківському району ОСОБА_9

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції буди досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Зматеріалів справи вбачається, що провадження у справі за позовом ОСОБА_2 було відкрито 20 травня 2016р. ( а.с. 24). В ухвалі про відкриття провадження у справі суддею було роз»яснено сторонам їх обов»язок подати докази до початку розгляду справи по суті, а також вказано, що докази, надані з порушенням вказаних строків, не будуть прийняті судом, якщо сторона не доведе, що їх подано несвоєчасно з поважних причин.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі була надіслана сторонам ( а.с. 25).

У порядку підготовки справи до розгляду суддею було отримано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта незавершеного будівництва, розташованого по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3, за даними яких будь-яка реєстрація на об»єкти за цими адресами проведена не була ( а.с. 26-29). Також суддею було зроблено запит до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області для з»ясування, за ким зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 ( а.с. 30).

ОСОБА_2 24.06.2016р. отримав судову повістку в судове засідання на 05.07.2016р., тому в це судове засідання мав надати всі наявні у нього докази або сповістити суд про них, чи у випадку неможливості отримати самостійно заяви відповідні клопотання.

У позивача мався адвокат ОСОБА_10, який за договором від 05.07.2016р. надавав йому правову допомогу, та є обізнаним про строки і порядок надання доказів ( а.с. 65). В подальшому у справу вступив другий адвокат для забезпечення правової допомоги позивача за договором від 24.11.2016р. - ОСОБА_11 ( а.с. 135). Тобто з цієї дати правову допомогу позивачу надавали два адвокати, яким відома процедура доказування у цивільній справі.

Адвокат вступив у справу 05.07.2016р., розгляд якої просив відкласти для ознайомлення з матеріалами справи, та суд надав йому таку можливість, відклавши справу на 09.08.2016р., але судове засідання у цю дату не відбулось.

Вперше судове засідання відбулось 31.08.2016р., в якому сторони і мали заявити всі наявні клопотання щодо збору доказової бази у справі, та у сторін було достатнього часу - три місяці з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі в травні 2016р. для з»ясування, які саме докази їм потрібні для доведення своїх вимог та заперечень, та які у зв»язку з цим клопотання їм необхідно спрямувати до суду.

В судовому засіданні 31.08.2016р. сторона позивача заявила усне клопотання ( письмової заяви у справі не мається) про витребування копії рішення виконкому Шевченківської райради № 45/24 від 13.02.1992р. та копії рішення ЗМР № 492/52 від 26.12.1991р., яке було задоволено судом. Інших клопотань позивач та його адвокат у цьому засіданні не заявляли ( а.с. 106).

Отже, за положеннями ст. 131 ЦПК України позивач скористався своїм правом на витребування доказів у першому засіданні, яке відбулось у цій справі, та суд, сприяючи повному та всебічному розгляду справи, задовольнив це клопотання.

Для можливості забезпечення доказів після початку розгляду справи сторони у відповідності до вимог ч. 2 ст. 131 ЦПК України мають довести суду, що їх ненадання до цього часу викликано поважними причинами. Крім того, статтею 133 ЦПК України передбачений певний порядок забезпечення доказів, який полягає в тому, що про це має бути відповідне письмове клопотання з доданим до нього документом про сплату судового збору.

Матеріали справи не містять жодного письмового клопотання позивача та його адвоката ОСОБА_12 про забезпечення доказів з оплатою судового збору.

Позивач та адвокат ОСОБА_12 з»являлись в судове засідання 22.09.2016р., в якому більше жодного клопотання не заявлялось, в якому отримали судову повістку в наступне судове засідання на 24.11.2016р., в якому сторона позивача повторно заявила усне клопотання для спрямування повторного запиту для витребування того же рішення виконкому Шевченківської райради № 45/24 ( а.с. 118, 119, 136).

Підсумовуючи вказане, колегією за матеріалами справи встановлено, що справа перебувала на розгляді у суді першої інстанції 10 місяців та з 13 призначених у цій справі судових засідань відбулось 5 судових засідань, у яких були присутні позивач ОСОБА_2 та його адвокат ОСОБА_12, та у двох з цих засідань одночасно був присутнім ще один адвокат позивача - ОСОБА_11

Отже, ОСОБА_2 уклав два договори про надання йому правової допомоги, скориставшись послугами одночасно двох адвокатів, які мали забезпечити йому потужну допомогу, зокрема, у забезпеченні доказової бази з дотриманням процесуального порядку та строків.

Між тим, матеріали справи не містять жодного письмового клопотання сторони пози-

вача про забезпечення доказів, як це передбачено ст. 133 ЦПК України.

Проте судом були задоволені всі усно заявлені клопотання сторони позивача про витребування рішень виконкому та ЗМР щодо земельних ділянок, які перебувають у спорі у цій справі.

За вказаних обставин, колегія не виявила порушень з боку суду прав позивача на забезпечення доказів у справі, тому у відповідності до положень ч. 2 ст. 303 ЦПК України вважала необґрунтованим його клопотання про витребування інших доказів та допит свідків на стадії апеляційного провадження у справі.

Що стосується вирішення судом справи з постановленням рішення у відсутності позивача, то ці обставини знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Так, повістки у два останні судові засідання ОСОБА_2 отримав у день, на який воно було призначено, тому не мав можливості з»явитись у судові засідання 22 лютого та 01 березня 2017р.

Згідно з положеннями ч. 3 статті 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, а згідно з п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПКУ також у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними.

У відповідності до ч. 3 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача, повідо-

мленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, фактичне порушення процесуальних норм в цій частині мається, але вони можуть стати підставою для скасування оскаржуваного рішення лише у випадку її неправильного вирішення.

Дослідивши доводи апеляційної скарги в частині незаконності рішення суду по суті вирішених позовних вимог, колегія встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу незавершеного будівництва недобудованого житлового будинку від 22 листопада 2005р. купив у ОСОБА_4 об»єкт незавершеного будівництва - недобудований житловий будинок літ. А, який розташований на земельній ділянці площею 599 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 з визначеним процентом готовності - 8 % ( нова адреса: АДРЕСА_3 ) ( а.с. 8).

Відчужуваний ОСОБА_4 об»єкт продажу належить йому на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2005р., яким визнано дійсним простий письмовий договір купівлі-продажу, укладений 17 травня 2005р. між ОСОБА_5 як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем ( а.с. 13).

Судом встановлено, що з моменту придбання незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_13 не здійснив його державну реєстрацію, а також належним чином не оформив право користування земельною ділянкою, і це не заперечується стороною позивача.

З позовної заяви слідує, що в лютому 2016р. він навідався на вказану земельну ділянку та побачив, що її частина використовується для будівництва іншими особами, з»ясувавши, що органом місцевого самоврядування була виділена земельна ділянка ОСОБА_6, до складу якої була включена частина його земельної ділянки.

Встановлено, що рішенням Запорізької міської ради № 77/337 від 29.08.2007р. була розглянута заява ОСОБА_6 про передачу йому у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2, згідно з яким заявнику надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), затверджено проект землеустрою та визначено розмір ділянки площею 0,0704 га із встановленням зовнішніх меж в натурі за рахунок земель Запорізької міської ради ( а.с. 4).

Згідно з п. 4 вказаного рішення передана у власність ОСОБА_6 земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0704 га по АДРЕСА_2.

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21.03.2008р. ОСОБА_6 продав цю земельну ділянку ОСОБА_7, а остання за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 17.07.2015р. продала її ОСОБА_3 ( а.с. 5-7).

В позові ОСОБА_2 вказував, що рішення ЗМР є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки земельна ділянка ОСОБА_6 була виділена частково за рахунок земельної ділянки по АДРЕСА_3, тобто яка належить йому на праві користування за договором купівлі-продажу від 22.11.2005р.

Суд вважав, що цих обставин позивач не довів, тому відмовив в позові. ОСОБА_2 посилається на неповне з»ясування судом обставин у справі, що і стало підставою для відмови в позові, проте вважає, що його позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки право власності на недобудований об»єкт за адресою АДРЕСА_1 у нього є підтвердженим нотаріально посвідченим договором, у яко-

му зазначено, що за цією адресою закріплена земельна ділянка площею 599 кв. м.

Заперечення відповідача ОСОБА_3, який є останнім набувачем земельної ділянки по АДРЕСА_2, у якого позивач витребує свій недобудований будинок та частину земельної ділянки, зводиться до того, що його земельна ділянка виділена за рахунок земель територіальної громади, а не за рахунок земельної ділянки позивача, а недобудованого будинку інших осіб на його земельній ділянці ніколи не було.

Вказані заперечення підтверджуються договорами купівлі-продажу, за якими відбувалось відчуження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Так, в договорі купівлі-продажу від 21 березня 2008р., за яким ОСОБА_6 продав цю земельну ділянку ОСОБА_7, вказується, що на відчужуваній земельній ділянці відсутні будь-які будівлі та споруди як добудовані, так і недобудовані ( а.с. 5).

В пункті 6 договору купівлі-продажу цієї ж земельної ділянки від 17.07.2015р., згідно з яким ОСОБА_7 продала її ОСОБА_3, зазначено, зокрема, що на цю земельну ділянку не мається прав третіх осіб та вона є вільною від будь-яких будівель і споруд ( а.с. 6-зворот).

Отже, зважаючи на те, що земельна ділянка позивача знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а земельна ділянка відповідача по АДРЕСА_2, позивач не довів, як ці земельні ділянки розташовані на місцевості одна відносно іншої, та що вони в дійсності перетинаються, зокрема, в частині, на якій збудовано незавершений будівництвом житловий будинок літ А готовністю 8 %, який він просить витребувати від відповідача ОСОБА_3

Натомість, за змістом вищезазначених договорів купівлі-продажу встановлено, що на земельній ділянці відповідача з кадастровим номером НОМЕР_1 на час її відчуження будь-які будівлі як добудовані, так і недобудовані відсутні.

Позивач посилався на наявне у нього право забудовника земельної ділянки по АДРЕСА_1 (нова адреса - АДРЕСА_3) площею 599 кв. м, яке походить від права первісного забудовника ОСОБА_5 Документи про ці обставини витребувались судом за його клопотання, та з них вбачається наступне.

Згідно з п. 24.1 рішення виконкому Шевченківської райради № 45/24 від 13.02.1992р., ОСОБА_5 було відведено для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 600 кв. м, та забудовника пунктом 24.4 зобов»язано закінчити будівництво житлового будинку в строк до 13.02.1995р. ( а.с. 9).

Будь-який договір оренди з ОСОБА_5 наданої земельної ділянки ні одразу, ні в подальшому не укладався.

В матеріалах справи не мається відомостей, коли ОСОБА_5 збудувала фундамент, який складає 8 % готовності недобудованого будинку, але в строк до 13.02.1995р. будинок нею побудований не був.

Заперечуючи проти позову, представник Запорізької міської ради вказувала, що в силу вимог закону після 13.02.1995р. право ОСОБА_5 як забудовника, що не побудував будинок у трирічний строк, припиняється. Тому не може виникнути і похідного права забудовника в інших осіб, яким вона вже не могла після 13.02.1995р. передавати земельну ділянку, надану для цих цілей.

Такий порядок передбачено вимогами ст. 27 ЗК України від 1991р., який був чинним на той час, згідно з пунктом 8 ч. 1 якої, право користування земельною ділянкою припиняється у випадку невикористання її протягом двох років - для несільськогосподарського призначення.

Проте відповідного рішення ЗМР представник суду не надала.

Не зважаючи на те, що будинок до 13.02.1995р. ОСОБА_5 не був повністю побудований, вона за письмовою угодою купівлі-продажу у 2005р. продала зведений нею фундамент ОСОБА_4, та сторони за рішенням суду визнали цей договір дійсним.

Розпорядженням голови райадміністрації № 2361р від 21.11.2005р. ОСОБА_4 надано дозвіл на відчуження недобудованого житлового будинку по АДРЕСА_3, а пунктом 2 цього розпорядження зобов»язано нового власника закінчити його будівництво до 01.06.2008р. ( а.с. 16).

Однак знову новий власник - ОСОБА_2 не добудував житловий будинок до визначеної дати, а також не здійснює його консервацію.

За матеріалами справи встановлено, що ані ОСОБА_5, ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_2 належним чином не оформили свої права на недобудований житловий будинок готовністю 8 % та виділену для його будівництва земельну ділянку, а також жоден з них не здійснив належним чином консервацію незавершеного будівництва, що на тепер унеможливлює з»ясувати правильне місце розташування та межі земельної ділянки по АДРЕСА_3.

У матеріалах справи відсутні будь-які викопіювання земельної ділянки по АДРЕСА_3 з прив»язкою до місцевості, щоб можна було б пересвідчитись, що ця земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3

Позивач не має ані кадастрової документації, ані геодезичної зйомки, ані ситуаційного плану своєї земельної ділянки, тобто взагалі ніякої технічної документації на земельну ділянку, яку вважає такою, що перейшла до нього за правами забудовника.

Відтак, суд правильно визнав позов ОСОБА_14 недоведеним через відсутність документації з належного оформлення права власності на незавершений об»єкт будівництва та права користування земельною ділянкою, у зв»язку з чим не можна на теперішній час встановити тотожність земельної ділянки по АДРЕСА_3 із земельною ділянкою по АДРЕСА_2. До того ж, за наявними матеріалами справи незавершеного будинку літ А готовністю 8 % на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 не мається.

Зважаючи на вищенаведене, колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, яка у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: