ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 серпня 2007 року він не укладав кредитний договір з Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), не підписував цей договір, додатки до нього, а також заявку на видачу готівки у розмірі 237 тис. доларів США від 10 серпня 2007 року, оскільки з 06 по 11 серпня 2007 року він знаходився у закордонному рейсі в якості супервайзера на т/х «Южная Пальмира».

Дізнавшись про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23 грудня 2008 року про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 142 459 грн 56 коп., а також накладення арешту на його майно, він змушений був у повному обсязі сплатити борг за виконавчим документом з урахуванням суми виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 161 600 грн.

Зазначав, що неправомірними діями відповідача йому задано майнову шкоду у розмірі 32 320 грн, оскільки сплачені на примусове виконання рішення суду кошти знаходились на його депозитному рахунку і саме таку суму відсотків він міг отримати. Також йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 50 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати кредитний договір від 10 серпня 2007 року недійсним; стягнути на його користь з відповідача суму заданої майнової шкоди у розмірі 32 320 грн, моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн, а також понесені ним витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано кредитний договір від 10 серпня 2007 року, укладений між АККБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не підписував кредитний договір, що є підставою для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що довідки прикордонної служби не містять повної інформації про особу, в останній довідці вказані неправильні дані паспорту позивача, а довідка яка лягла в основу рішення суду першої інстанції видана стосовно іншої особи, а також про те, що позивачем у день укладення кредитного договору також було укладено і іншій договори, які ним не оскаржені, що свідчить про його перебування на території України, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

Так, як установлено судами попередніх інстанцій, 10 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 237 тис. доларів США зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим строком повернення до 09 серпня 2017 року.

ОСОБА_4 зазначав, що такий договір не укладав і не підписував.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 09 квітня 2014 року, підписи від імені ОСОБА_4 у кредитному договорі та додатках виконано не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Згідно з довідкою Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укрферрі» від 04 березня 2011 року ОСОБА_4 в період з 06 по 11 серпня 2007 року перебував у закордонному рейсі на посаді супервайзера т/х «Южная Пальмира».

Як убачається з довідки Державної прикордонної служби від 22 березня 2012 року за вих. № 0.254-4063/0/15-12 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вибув з пункту пропуску Одеський морський торгівельний порт, дата перетину - 06 серпня 2007 року о 16:44, виїзд, серія, № паспорта НОМЕР_1, характеристика ТЗ - Южная Пальмира Одеса-Стамбул. Прибув: пункт пропуску - Одеський морський торгівельний порт, дата перетину - 11 серпня 2007 року о 15:51, в'їзд, серія, № паспорта НОМЕР_1, характеристика ТЗ - Южная Пальмира Стамбул-Одеса.

Оригінал вказаної довідки знаходиться у матеріалах третейської справи № 1462/09 Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, яка була оглянута в судовому засіданні апеляційної інстанції, та за клопотанням представника позивача копія цієї довідки була долучена до матеріалів даної справи.

Апеляційним судом також встановлено, що належних та допустимих доказів щодо реєстрації земельної ділянки (або її частини) площею 1,68 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 немає.

Також згідно з довідкою Овідіопольського РУЮ Одеської області зазначено, що відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Овідіопольського РУЮ Одеської області державна реєстрація за вказаною адресою та кадастровим номером не проводилася.

Як вбачається з матеріалів справи, за позивачем зареєстрована земельна ділянка, яка була придбана за два роки до укладення кредитного договору, за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1, Барабойська сільська рада, Овідіопольський район, Одеська область, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), згідно з договором купівлі-продажу від 18 серпня 2005 року.

Тому, із урахуванням всіх обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку, що знайшов своє підтвердження той факт, що в день підписання оспорюваного кредитного договору позивач перебував за кордоном.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко