У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Вінниці в інтересах Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми простроченої заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Прокурор м. Вінниці в інтересах Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми простроченої заборгованості, посилаючись на те, що згідно з кредитним договором від 18 січня 2008 року № 1337, який укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією - Вінницьке міське відділення № 8672ВАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 375 750 грн зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом строком на 7 років, тобто до 18 січня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. посвідчено договір іпотеки майнових прав за реєстровим № 259.

Відповідно до п. 1.2 вищезазначеного договору позичальником було передано в іпотеку майнові права, які належать іпотекодавцю за договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. 18 січня 2008 року, за реєстровим № 255 на: земельну ділянку площею 0,1519 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1.

Також на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючою філією - Вінницьке міське відділення № 8672 був укладений договір поруки № 634, відповідно до п. 2.1 якого у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору.

Згідно з п. 3.1 договору поруки поручитель відповідає за зобов'язаннями за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Працівники філії - Вінницьке міське відділення № 8672 ВАТ «Державний ощадний банк України» неодноразово попереджали боржника та поручителя про настання терміну погашення кредиту та відсотків за його користування.

Проте ОСОБА_3 не дотрималась термінів погашення кредиту та відсотків за його користування, у зв'язку з чим має заборгованість.

Відповідно до розрахунку суми боргу станом на 14 березня 2014 року за кредитним договором від 18 січня 2008 року № 1337 заборгованість складає 822 578,16 грн, з яких: 344 437,53 грн - заборгованість за основним боргом, з них прострочена заборгованість у розмірі 295231,86 грн,

242 171 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, з них прострочені проценти в розмірі 240 562,05 грн;

235 969,63 грн - заборгованість за пенею за прострочення платежів за кредитом.

Відповідно до п. 4.2.3 кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на два місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

ОСОБА_3 добровільно сплатити борг відмовляється, що стало підставою звернення прокурора м. Вінниці в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення суми простроченої заборгованості.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року, позов прокурора м. Вінниці в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Вінницьке обласне управління AT «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2008 року № 1337 в сумі 822 578,16 грн, з яких: основний борг - 344 437,53 грн; проценти за користування кредитними коштами - 242 171 грн; пеня за простроченими основним боргом та процентами - 240 562,05 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» філії - Вінницьке міське відділення № 8672 ПАТ «Державний ощадний банк України» від 18 січня 2008 року № 634.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог прокурора та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду.

Судами встановлено, що 18 січня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією - Вінницьке міське відділення № 8672 ВАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір № 1337.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 375 750 грн зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом строком на 7 років, тобто до 18 січня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. посвідчено договір іпотеки майнових прав за реєстровим № 259.

Відповідно до п. 1.2 договору позичальником було передано в іпотеку майнові права, які належать іпотекодавцю за договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. 18 січня 2008 року за реєстровим № 255, на земельну ділянку площею 0,1519 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1.

Також на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника керуючого філією - Вінницьке міське відділення № 8672 укладено договір поруки № 634, відповідно до п. 2.1 якого в разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору.

Згідно з п. 3.1 договору поруки поручитель відповідає за зобов'язаннями за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

ОСОБА_3 не дотрималась термінів погашення кредиту та відсотків за користування ним, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку суми боргу станом на 14 березня 2014 року за кредитним договором від 18 січня 2008 року № 1337 заборгованість складає 822 578,16 грн, з яких: 344 437,53 грн - заборгованість за основним боргом, з них прострочена заборгованість у розмірі 295 231,86 грн;

242 171 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, з них прострочені проценти в розмірі 240 562,05 грн;

235 969,63 грн - заборгованість з пені за прострочення платежів за кредитом.

Відповідно до п. 4.2.3 кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на два місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

23 січня 2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці видано судовий наказ про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 38 303,84 грн, який відповідно до постанови Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ від 17 лютого 2010 року виконано.

Матеріали справи містять декілька висновків проведених експертиз щодо дійсності підписів на договорах, які протирічать один одному.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року у справу було призначено повторну судову-почеркознавчу експертизу (а. с. 103, 104 т. 3).

Відповідно до висновку державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 26 січня 2016 року № 193 підписи від імені ОСОБА_3 на кредитному договорі від 18 січня 2008 року № 1337 (додатках 1, 2 до нього) виконані ОСОБА_3

Підпис від імені ОСОБА_4 на договорі поруки від 18 січня 2008 року № 634 виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою (а. с. 164-168 т. 3).

Отже, висновок суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 є обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 не виконувала належним чином умови укладеного кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 822 578,16 грн.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення в частині задоволення позовних вимог прокурора не відповідають.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з розрахунками, які містяться в матеріалах справи та які завірені мокрою печаткою банку, розмір нарахованої пені значно відрізняється розміру, який заявлений позивачем та на підтвердження якого банком також наданий розрахунок (а. с. 235-245 т. 4).

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України не перевірив розрахунки, надані банком щодо розміру заборгованості.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в указаній частині, апеляційний суд у порушення ст. 303 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року в частині залишення без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог прокурора м. Вінниці в інтересах Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення суми простроченої заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак