Справа №718/2023/17
Провадження №2/718/773/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Кіцманський районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.
секретаря - Пітак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.07.1975 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2. Від шлюбу дітей не мають. Заочним рішенням Кіцманського районного суду від 13.09.2010 року шлюб між ними розірвано. До укладення шлюбу нею особисто за власні кошти у 1972 році було збудовано житловий будинок в АДРЕСА_1. Після реєстрації шлюбу вони із відповідачем проживали в АДРЕСА_2. Участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3, відповідач не приймав і в ц будинку не проживав. Відповідач з 1975 року по 1985 рік проживав по АДРЕСА_2, що вбачається із змісту довідки виконкому Шипинецької сільської ради від 06.09.2017 року. Свідоцтво на право власності на житловий будинок по АДРЕСА_3. вона отримала 31.12.2004 року. На даний час вона вирішила розпорядитися цим будинком, тому просила визнати вказане майно її особистою власністю.
Позивач ОСОБА_1 подала письмову заяву про підтримання позову, розгляд справи у її відсутності, погодження на заочний розгляд.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні повторно не з`явився, будучи відсутнім за останнім відомим місцем його реєстрації, що вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки, тому, за згодою позивача, наявні підстави для заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.
Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.
За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.
Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.07.1975 року, який розірвано заочним рішенням Кіцманського районного суду від 13.09.2010 року.
Перебуваючи у шлюбі, сторони проживали в АДРЕСА_2. У вказаному будинку відповідач ОСОБА_2 проживав з 1975 року по 1985 рік, що вбачається із змісту довідки виконкому Шипинецької сільської ради від 06.09.2017 року за № 347.
На ім`я позивачки ОСОБА_1 31.12.2004 року видано свідоцтво на право власності на житловий будинок по АДРЕСА_3. Право власності зареєстровано Кіцманським РБТІ 31.12.2004 року.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.12.2004 року житловий будинок по АДРЕСА_3, 1972 року побудови, тобто до реєстрації 12.07.1975 року шлюбу між сторонами.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За наведених та встановлених обставин, оскільки судом не здобуто належних і допустимих доказів про належність нерухомого майна до об'єктів спільної сумісної власності подружжя, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.
Враховуючи наведене, ст.ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 392 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 212, 213, 215, 224, 225, 226, 228 ЦПК України, -
Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 житловий будинок (літ. А), загальною площею 30,30кв.м., житловою площею 19,60кв.м., та господарські будівлі та споруди: вбиральню (літ. Б), огорожу (№ 1-3), криницю (№ 4), що розташовані в АДРЕСА_3.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :