Справа № 357/391/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитною лінією,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12 лютого 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви №006-28133-120213, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта. За умовами кредитної угоди, банк відкрив кредитну лінію та встановив ліміт в розмірі 30000,00 грн. Відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 13 грудня 2016 року не виконує належним чином зобовязання за договором, в результаті чого допустив утворення заборгованості на загальну суму 65078,01 грн., яка складається з: простроченого тіла кредиту 29896,03 грн., заборгованості за відсотками 35181,98 грн., яку позивач і просить суд стягнути з відповідача разом з судовими витратами.

В судове засідання представник позивача не зявився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений. Подав суду письмово викладені заперечення проти позову та заяву про застосування строків позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновків, які мотивує наступним чином.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 12 лютого 2013 року подав до ПАТ «Дельта Банк» заяву №006-28133-120213 в якій просив встановити йому ліміт кредитної лінії.

Відповідно до п.2.3 заяви, ліміт кредитної лінії складає 30 000,00 грн.

Позивачем подано до суду розрахунок ціни позову за яким позивачем визначено заборгованість ОСОБА_2 на загальну суму 65078,01 грн., яка складається з: простроченого тіла кредиту 29896,03 грн., заборгованості за відсотками 35181,98 грн.

Не погоджуючись з доводами позивача, у письмових запереченнях ОСОБА_1 зазначає, що позивач не надав суду належних доказів та не довів факт отримання відповідачем від позивача у 2013 році грошових коштів на виконання умов кредитного договору №006-28133-120213 та вказав на пропуск позивачем строків позовної давності про що надав окрему заяву.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступленням права вимоги) та за правонаступництвом.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1/ припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору ;

2/ зміна умов зобов»язання;

3/ сплата неустойки;

4/ відшкодування збитків та моральної шкоди.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

При зверненні до суду з вказаним позовом на позивача покладено обовязок доказування кожної обставини на яку він посилається для підтвердження свої вимог. Однак такий обовязок ПАТ «Дельта Банк» не виконав, зокрема не надав суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.60 ЦПК України на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримав кредитні кошти на підстави заяви №006-28133-120213 від 12 лютого 2013 року.

Так, у частині третій вказаної заяви ОСОБА_1 зазначає, що він пропонує ПАТ «Дельта Банк» вчинити певні дії. Зокрема, згідно п.1.3 заяви, встановити йому кредитний ліміт Кредитної лінії у сумі та на строк, відповідно до умов, визначених у пунктах 2.3 та 2.4 частини 2 цієї Пропозиції.

Відповідно до п.2.1 заяви частини 3, передбачається, що ОСОБА_1 підтверджує своє розуміння і згоду з тим, що момент прийняття (акцепту) Банком його пропозиції щодо укладення Договору, а отже моментом укладення Договору на умовах, описаних вище в цій пропозиції та Правилах, вважатиметься дата підписання Банком цієї Пропозиції та скріплення її печаткою.

На окрему увагу заслуговує п.2.6 частини 6 заяви, де стверджується, що прийняття Банком цієї Пропозиції до розгляду не тягне за собою виникнення у Банку обовязку щодо її погодження (акцепту) та відкриття рахунку чи встановлення Кредитної лінії. Банк може відхилити пропозицію та відмовити у наданні кредитної лінії без пояснення причини.

Таким чином, слід дійти висновку, що сама по собі заява №006-28133-120213 від 12 лютого 2013 року є лише пропозицією ОСОБА_1 адресованою ПАТ «ДельтаБанк» і сама по собі жодним чином не може бути належним доказом на підтвердження виникнення зобовязань у відповідача перед позивачем, а є лише доказом того, що у ОСОБА_1 був намір на отримання кредитних коштів від ПАТ «Дельта Банк» на умовах викладених у пропозиції.

Позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, що наслідком написання заява №006-28133-120213 від 12 лютого 2013 року ОСОБА_1 стало отримання кредитних коштів від ПАТ «ДельаБанк».

В даному випадку не зрозумілим є наданий позивачем розрахунок ціни позову, оскільки з яких підстав він проводився не зрозуміло. Він не може підтверджувати існування заборгованості ще й з тих підстав, що не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансові операції».

Крім того, відповідно до п.7.1. заяви №006-28133-120213 від 12 лютого 2013 року ОСОБА_1 ніби то погодився з тим, що складовою та невідємною частиною цієї Пропозиції є Правила та тарифи Банку, з якими він попередньо ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє й положення яких він неухильно зобовязується дотримуватись.

На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору, позивач надав до суду лише копію заяви №006-28133-120213 від 12 лютого 2013 року ОСОБА_1, а Правила та тарифи Банку, з якими ніби то погодився відповідач, не надав взагалі, чим позбавив суд можливості переконатися з чим же саме погодився ОСОБА_1 пропонуючи ПАТ «ДельтаБанк» відкрити йому кредитну лінію. При цьому, позивач не надав суду доказів, що хоча б якісь Умови та Правила банку підписувались позичальником, відтак відсутня можливість встановити, чи відповідача було ознайомлено з ними при подачі заяви, вказані умови не можуть вважатися частиною договору, а їх положення не можуть регулювати взаємовідносини між сторонами у даному випадку. Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в ряді постанов, зокрема у справі №6-16цс15.

За таких умов твердження позивача про виникнення між ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_1 договірних зобовязань на підставі заяви №006-28133-120213 від 12 лютого 2013 року не підтверджено належними доказами, є таким, що не доведено позивачем, що виключає можливість задоволення позову.

Оскільки позивач не зміг довести факт виникнення кредитних правовідносин з відповідачем, питання пропуску ПАТ «ДельтаБанк» строків позовної давності є недоцільним, а відмовити в позові слід саме з підстав недоведеності заявлених вимог.

Таким чином, викладені у позовній заяві обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, що тягне за собою відмову в задоволенні позову.

На підставі ст.88 ЦПК України понесені судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 509, 512,514, 525, 526, 610, 611, 625, 1050,1054 ЦК України, ст. ст.10,11,60,61,88,209-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, яка рішення постановлено без участі особи яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_3