Справа № 137/1004/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" вересня 2017 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2, уповноважена представляти інтереси позивача у суді на підставі договору про надання правової допомоги від 06.06.2017 р. (а.с. 22), звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер батько позивача ОСОБА_3 після смерті якого залишилось спадкове майно. При житті спадкодавець склав заповіт яким заповів усе своє майно своїй дочці - ОСОБА_1 Після смерті батька позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове нерухоме майно, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_4.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, натомість її представник ОСОБА_2 надала через канцелярію суду заяву якою просить: справу розглянути у відсутність сторони позивача. Позов підтримує та просить його задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачем (а.с. 51). На підтвердження позовної вимоги позивача також долучила додаткові докази (а.с. 52-57).

Представник відповідача - Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області, до судового засідання не з'явився, однак до суду надійшли заява, про те, що відповідач позов визнає та просить справу розглянути у відсутність представника сільської ради (а.с. 32, 58).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданим 12.11.2015р. виконавчим комітетом Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р.(а.с. 10).

Заповітом, котрий посвідчений 09.08.2006 р. в с . Уладівка Літинського району Вінницької області, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів ОСОБА_1 (а.с.11).

З довідки виконавчого комітету Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 550 від 11.05.2016р. вбачається, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 належав ОСОБА_4, до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 р. (а.с. 57).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 551 від 11.05.2016 р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 р. проживав та був зареєстрований один АДРЕСА_1 у власному будинку (а.с. 57).

Згідно рішення сесії Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 10 від 26.11.1997 р., ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,64 Га для ведення ОПГ, яка знаходиться в межах АДРЕСА_3, 0.40 Га в урочищі «Голубиха» та в урочищі «Веселий курінь» 0.10 га (а.с. 21). Зазначена інформація також підтверджується довідкою виконавчого комітету Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 435 від 14.07.2017 р. (а.с. 54).

Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 будинок побудовано у 1986 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 83,57 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., допоміжною площею 37,47 кв.м., веранди літера «а», гаражу літера «Б», погребу «п/Б», сараю «В», сараю «в», погребу «п/В», убиральні «Г», хвіртки № 1, воріт № 2, огорожі № 3, колодязю № 4 (а.с.16-20).

Листом за № 220/01-16 від 07.06.2017 р. приватний нотаріус Літинського районного нотаріального округу Жуковська І.В. відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомила про можливість звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 12).

Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач ОСОБА_1 не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші можливі спадкоємці, відповідно до матеріалів спадкової справи (а.с. 34-47) та свідоцтва про смерть наданого позивачем (а.с. 55) відсутні, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_4, та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р. та після смерті якого спадщину прийняла спадкоємець за заповітом його дочка ОСОБА_1.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 51), слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 197, 213-215 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., беручи до уваги правову позицію ВССУ від 24.01.2011 р. у справі № 6-2064св10, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 83,57 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., допоміжною площею 37,47 кв.м., веранди літера «а», гаражу літера «Б», погребу «п/Б», сараю «В», сараю «в», погребу «п/В», убиральні «Г», хвіртки № 1, воріт № 2, огорожі № 3, колодязю № 4, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.