ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретарів судового засідання Зубко О.Я., Грабської Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 у якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2, зареєстрований 18 вересня 1981 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1053 та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним та відповідачкою право приватної власності на ? частину житлового будинку площею 182.5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з усіма його складовими частинами та земельною ділянкою кадастровий номер:НОМЕР_3. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що подружнє життя у них із відповідачкою не склалося внаслідок того, що кожен має різні погляди на сім'ю. Вони припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Вважає, що подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та просить його розірвати. Під час шлюбу ними було набуто житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, який у відповідності до ст.ст. 368 ЦК України та 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки у добровільному порядку поділити набуте під час шлюбу майно відповідач відмовляється, він змушений звернутись до суду та просить позов задовольнити.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі. Вказав, що ? частину спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 було отримано відповідачем у спадок, а іншу частку у дар, однак право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 лише у 2013 році. Під час шлюбу вказане майно було перебудоване та реконструйоване, що підтверджується наявними у справі Декларацією про готовність об»єкта до експлуатації та порівняльною технічною характеристикою. Дані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 побудований подружжям ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі, є їхньою спільною сумісною власністю та підлягає поділу у рівних частках.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, із невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно з ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
18 вересня 1981 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4, виданим повторно 05 жовтня 2017 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1053.
Від даного шлюбу в подружжя неповнолітніх дітей немає.
У судовому засіданні встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення.
Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.
Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дана стаття СК України кореспондується з ч.3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності.
Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна №70890159 від 19.10.2016 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 182,5 кв.м., на земельній ділянці кадастровий номер:НОМЕР_3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності №7665915, виданого 07.08.2013 року державним реєстратором ОСОБА_4
Згідно договору дарування від 10.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш Л.І., за реєстром № 4-1341 ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 ? частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, по АДРЕСА_1 у м. Тернополі, що знаходиться на земельній ділянці розміром 600 кв.м. та належить дарителю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 06.04.1990 року за реєстром №4-1317.
Відповідно до реєстраційного посвідчення виданого Тернопільським обласним об»єднаним бюро технічної інвентаризації 10.04.1990 року за реєстром№3155, ? частина житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі договору дарування від 10.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, за реєстром № 4-1341.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 06.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш Л.І. за реєстром № 4-1317, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в рівних частках успадкували житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 600кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті їхнього батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Згідно реєстраційного посвідчення виданого Тернопільським обласним об»єднаним бюро технічної інвентаризації 09.04.1990 року за реєстром №3155, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ? частину житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, за реєстром № 4-1317.
17.12.2012 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» видано технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 який належить на праві власності ОСОБА_2
07.08.2013 року відповідно до рішення державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок загальною площею 182,5 кв.м за адресою АДРЕСА_1, який складається з: прибудови літ. «б», сараю літ. «Б», убиральні літ. «В», сараю літ. «Г», вимощення літ. «І», огорожі 1, огорожі 2, стінки підпірної 3, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07.08.2013 року індексний номер:7665915, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.08.2013 року, індексний номер:7666079.
У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.
Судом встановлено та дослідженими доказами підтверджено той факт, що відповідачем ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі із ОСОБА_8 набуто у власність житловий будинок загальною площею 182,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 державну реєстрацію якого проведено за відповідачем 07.08.2013 року. ? частина вказаного будинку було успадкована ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_9, який помер який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 06.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш Л.І. за реєстром № 4-1317, та ? частина була отримана відповідачем в дар від її брата ОСОБА_6 згідно договору дарування від 10.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш Л.І., за реєстром № 4-1341. Отже, зазначене майно у відповідності до положень ч.1 ст.57 СК України є особистою приватною власністю дружини-відповідача ОСОБА_2 та не відноситься до спільного сумісного майна подружжя.
Верховний суд України у правовій позиції від 16.12.2015 року у справі №6-2641цс15 зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
В обгрунтування заявлених позовних вимог про поділ майна подружжя позивач посилається на те, що на даний час на місці житлового будинку, який був успадкований та отриманий в дар його дружиною ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 знаходиться новий будинок, який побудований подружжям за час шлюбу за власні кошти, на підтвердження чого ним подано декларацію про готовність об»єкта до експлуатації та порівняльну технічну характеристику, які, на думку позивача, є свідченням того, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.
За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 18.09.1981 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1053. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя слід відмовити за недоведеністю.
В силу ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 551,20 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 169 ч.4, 213, 215, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 112, 114 Сімейного Кодексу України України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 18 вересня 1981 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1053.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя-відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2( АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 551,20 гривень сплаченого судового збору.
Копію рішення направити сторонам у справі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.
Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич