Справа № 127/7659/16-ц Провадження № 22-ц/772/356/2017Головуючий в суді першої інстанції Ан О. В.
Категорія 48Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Голоти Л.О.,

суддів Оніщука В.В., Медвецького С.К., за участю секретаря Топольська В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про визнання об'єктом спільної власності подружжя автомобіля марки KIA CEED № кузова НОМЕР_1 та права власності на Ѕ цього автомобіля.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2 з вимогою про визнання автомобіля марки KIA CEED 2009 року випуску, своєю особистою приватною власністю.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що звертаючись з первісним позовом в суд ОСОБА_2 не визнає її права власності на вказаний автомобіль і намагається позбавити її цього права.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що придбала спірний автомобіль за кошти, які подарував її батько - ОСОБА_5, тобто за особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя. На її переконання, вона є законним власником автомобіля, а тому вважає доцільним захистити своє право у такий спосіб.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2016 року первісний позов задоволено. Визнано автомобіль KIA CEED 2009 року випуску спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку вказаного автомобіля. У задоволені зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, а в задоволені первісного позову відмовити, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування усіх обставин справи. Зокрема судом безпідставно відмовлено у клопотанні про оголошення перерви для виклику свідка, а саме ОСОБА_5, який міг би підтвердити та надати відповідні докази, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти ОСОБА_4

Ухвалою суду від 27.09.2017 року до участі в справі залучено правонаступника ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року - ОСОБА_3

В судове засідання сторони не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданням апеляційного провадження є перегляд за апеляційною скаргою справи і судового рішення на предмет правильності встановлення судом першої інстанції обставин у справі та застосування норм права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 24.09.2014 року між ОСОБА_2, та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького МУЮ у Вінницькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №2736 (а.с. 5).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 40).

В період спільного шлюбу сторони придбали автомобіль КІА CEED № кузова НОМЕР_1, згідно довідки рахунку, що вбачається з облікової картки НОМЕР_3 від 12.03.2015 року (а.с. 6-8, 42).

Відповідно листа Територіального сервісного центру №0541 від 14.06.2016 року із додатками: копією підстав реєстрації та зняття з обліку транспортного засобу марки КІА CEED № кузова НОМЕР_1, власником автомобіля є ОСОБА_6, а також вбачається, що реєстрація вказаного транспортного засобу відбулась у зв'язку з не продажем за ОСОБА_4. Дата реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_6, вказана 12.03.2015 року (а.с. 36-39, 41-49)

Заявою ОСОБА_6 до Територіального сервісного центру №0541 надано ОСОБА_2, право користування транспортним засобом марки КІА CEED № кузова НОМЕР_1 (а.с. 50-51)

Із довідки з лікувальної установи «Вінницький обласний клінічний онкологічний диспансер» від 16.03.2016 року, вбачається, що ОСОБА_7, знаходиться на стаціонарному лікуванні в хіміотерапевтичному відділенні Вінницького обласного клінічного онкологічного диспансеру та актом огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №333047 від 25.04.2016 року, ОСОБА_2, встановлено першу групу інвалідності (а.с. 9, 55)

Задовольняючи позовні вимоги по первісному позову та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний транспортний засіб марки КІА CEED № кузова НОМЕР_1 у шлюбі. ОСОБА_2 у період шлюбу працював та отримував дохід, в свою чергу ОСОБА_4 не довела своїх позовних вимог, оскільки не надала належних та допустимих доказів в підтвердження факту придбання автомобілю за власні (особисті) кошти.

З такими висновками погоджується й колегія суддів.

Глава 8 СК України презумує спільність майна подружжя набутого за час шлюбу та рівність часток кожного із них в цьому майні.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування та ін.

Стаття 57 СК України визначає випадки коли майно є особистою власністю подружжя.

Судом першої інстанції в ході розгляду справи ці обставини встановлені не були, а тому, оскільки автомобіль марки KIA CEED, був придбаний ОСОБА_4 у шлюбі, тому належить, як їй, так і її колишньому чоловікові ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

З матеріалів справи, не вбачається та не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, що спірний автомобіль придбано за особисті кошти ОСОБА_4

Твердження ОСОБА_4 про безпідставну відмову суду першої інстанції у виклику свідка, а саме її батька, який міг би підтвердити та надати відповідні докази на підтвердження факту придбання спірного автомобілю за її особисті кошти, є безпідставними з огляду на норми ч.3 ст. 208 ЦК України та вимоги п. 2 ст. 59 ЦПК України.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 надав довідки про свій дохід за 2014-2015 роки, відповідно до яких між ОСОБА_2, та ТОВ «Сіклум», був укладений договір від 21.06.2012 року, за яким ФОП ОСОБА_2, надавав послуги з розробки програмного забезпечення та отримував щомісячну винагороду (а.с. 130-131).

У постановах від 1 липня, 25 листопада 2015 року, 12 жовтня 2016 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

За змістом п. 6 ч. 3 ст. 295, ч. 2, ст. 303 та п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи, які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

В силу наведених положень норм процесуального законодавства, подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 не була позбавлена можливості подати нові докази, на які вона посилається, як на підставу задоволення своїх вимог і які не були досліджені судом першої інстанції. Проте нею цього зроблено не було.

Судова колегія вважає, що вирішуючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно встановив обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовував джерело та час його придбання, та дійшов обґрунтованого висновку про його поділ.

За таких обставин доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦП К України, колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.О. Голота

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук

/підписи/

Згідно з оригіналом: