Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Євграфової Є.П., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Потік-Агро» про визнання недійсним договору оренди та витребування майна за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Потік-Агро» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 9 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Потік-Агро» (далі - ТОВ «Потік-Агро»), мотивуючи тим, що він є власником земельної ділянки на території Миронівського району Київської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. 28 грудня

2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Потік-Агро» було укладено договір оренди землі. Після підписання договору всі три примірника договору оренди землі залишалися у керівника ТОВ «Потік-Агро» з метою проведення їх державної реєстрації. Зазначав, що його примірник договору йому повернуто не було. У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів з причин зловживання керівником ТОВ «Потік -Агро» службовим становищем, що полягала в утриманні майнових сертифікатів.

У ході досудового розслідування під час візуального огляду та порівняння договору позивачу стало відомо, що зареєстровано не той договір, який було фактично укладено, а підпис в графі «Орендодавець» в договорі оренди є підробленим.

Крім того, позивач з'ясував, що підроблено його підпис в графі «передав» в акті приймання-передачі земельної ділянки (паю) від 28 грудня 2011 року.

У подальшому, почеркознавча експертиза, проведена в рамках кримінального провадження, підтвердила, що підпис від імені ОСОБА_3 в графі «орендодавець» на договорі оренди землі від 28 листопада 2011 року та в графі «передав» в акті приймання-передачі земельної ділянки (паю) від 28 грудня 2011 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Ураховуючи наведене та уточнення позовних вимог, позивач просив визнати договір оренди землі від 28 грудня 2011 року недійсним та зобов'язати ТОВ «Потік-Агро» повернути земельну ділянку позивачу.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області

від 9 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано договір оренди землі від 28 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Потік-Агро», який зареєстровано в управлінні Держкомзему Миронівського району, недійсним. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Потік-Агро» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки в оспореному правочині підпис від імені позивача вчинено не останнім, а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 4,2624 га, розміщеної на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, яка належить йому на праві власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю.

28 грудня 2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Потік-Агро» укладено письмові договори оренди належної позивачу вказаної земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_3 передав ТОВ «Потік-Агро» у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільського господарства. Зазначений договір зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи

від 10 лютого 2016 року підпис від імені ОСОБА_3 в графі «орендодавець» на договорі оренди землі від 28 листопада 2011 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою та підпис від імені

ОСОБА_3 в графі «передав» в акті приймання-передачі земельної ділянки (паю) від 28 грудня 2011 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою сторонньою особою.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на відсутність волевиявлення під час укладення оспореного договору, оскільки до реєстрації надано договір оренди, зміст якого не відповідає підписаному позивачем. Підпис на зареєстрованому договорі є підробним.

За змістом статей 92, 95 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Вирішуючи спір, суди на підставі наданих сторонами доказів, яким дали оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України, встановили фактичні обставини справи та прийшли правильного правового висновку про недійсність спірного договору на підставі ч. 3ст. 203 ЦК України оскільки спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення сторони правочину.

Доводи касаційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(ст. 257 ЦК України).

За положенням ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суди встановили, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про реєстрацію договору оренди землі від 28 грудня 2011 року в іншій редакції лише у 11 травня 2015 року, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності

Ураховуючи наведене посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з 2012 року -моменту отримання орендної плати за користування землею суперечить нормам ст. 261 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Потік-Агро» відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 9 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 квітня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:Є.П. Євграфова О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська