Справа № 466/8673/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

при секретарі - Окілко В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ІРОКС», третя особа Управління державної реєстрації Львівської міської ради про визнання права власності на квартиру, зустрічним позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства «ІРОКС» до ОСОБА_1 про розірвання договорів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Ірокс», в якому просить зобовязати Приватне акціонерне товариство «ІРОКС» передати ОСОБА_1 шестикімнатну квартиру №71 загальною площею 235,2 кв.м., розташовану на 7, 8 поверхах та мансарді у багатоквартирному житловому будинку за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25 та визнати за ОСОБА_1 право власності на шестикімнатну квартиру №71 загальною площею 235,2 кв.м., розташовану на 7, 8 поверхах та мансарді у багатоквартирному житловому будинку за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25.про визнання права власності на квартиру № 72, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказав, що 25 липня 2007 року уклав з ЗАТ «Ірокс» (правонаступником якого виступає ПРАТ «Ірокс») договір підряду у будівництві № 23 та договір підряду у будівництві житла № 23, за умовами якого відповідач, який є забудовником, зобов'язується в четвертому кварталі 2007 року закінчити будівництво восьмиповерхового багатоквартирного житлового будинку по вул. Бальзака, 25, що у м. Львові, і після введення будинку в експлуатацію передати позивачу у власність квартиру за актом прийому-передачі, а позивач зобовязався сплатити відповідачу грошові кошти в розмірі 779 831,10 грн. Позивач свої зобов'язання за даним договором виконав в повному обсязі. Багатоквартирний будинок був зданий в експлуатацію 26 січня 2012 року. Повідомлення про завершення будівництва з пропозицією провести огляд квартири і прийняти її від відповідача не надходило.

Після закінчення будівництва та введення в експлуатацію будинку квартира відповідачем за актом прийому-передачі не передана.

30 травня 2014 року відповідач повідомив позивача про зміну нумерації квартири з проектного № 72 на № 71, а також про збільшення площі квартири на 30,1 кв. м. і про необхідність в зв'язку з цим додатково сплатити ПРАТ «Ірокс» грошові кошти в розмірі 361 200,00 грн., з чим позивач не погодився, оскільки вважав таку вимогу неправомірною.

Тим часом, у ході розгляду справи проведені обміри, які показали, що площа квартири № 71 перевищує площу, зазначену в договорі підряду у будівництві, на 11,4 кв. м., в зв'язку з чим позивач сплатив відповідачу грошові кошти в розмірі 39 723,33 грн., виходячи із договірної вартості одного метра квадратного 3484,50 грн.

Реєстрація права власності позивача неможлива без попередньої реєстрації права власності відповідача на квартиру.

Відповідач втратив можливість державної реєстрації права власності на квартиру № 71 у вказаному будинку. Права на спірну квартиру за ким-небудь в установленому порядку не зареєстровані.

Крім того, позивач представив рішення Шевченківського районного суду м. Львова, відповідно до яких на квартири, розташовані в будинку № 25 по вул. О. Бальзака у м. Львові, в судовому порядку зареєстровано право власності за фізичними особами на підставі аналогічних договорів.

Відповідач невмотивовано ухиляється від підписання акту прийому-передачі квартири, не визнає право власності позивача на квартиру, незаконно утримує її у фактичному володінні.

З урахуванням викладеного і уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просив зобовязати відповідача передати йому шестикімнатну квартиру № 71, розташовану за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25, а також визнати право власності на цю квартиру.

Представник ПАТ «Ірокс» проти позову заперечив, предявив зустрічний позов, в якому просить постановити рішення, яким розірвати договір №23 підряду у будівництві від 25.07.2007 року та договір №23 підряду у будівництві житла від 25.07.2007 року, укладені між ПрАТ «ІРОКС» та ОСОБА_1.

Як на підставу своїх вимог зіслався на те, що 25.07.2007р між Позивачем та Відповідачем були укладені Договори, а саме Договір №23 підряду у будівництві житла та Договір №23 підряду у будівництві. Згідно умов зазначених вище Договорів, Відповідач брав на себе зобовязання прийняти співучасть у будівництві 73 - ох квартирного житлового будинку по вул. Бальзака, 25 у м. Львові та здійснити фінансування дворівневої квартири №72. У відповідності до умов вищезазначених Договорів (п.2.1.), вартість квартири становить 779 831,10 грн.

На момент підписання Договору від 25.07.2007р., проектна площа становила 223,8 м.кв. Згідно даних КП ЛОР «БТІ та ЕО» на момент здачі будинку в експлуатацію по вул. Бальзака, 25 у м. Львові, загальна площа квартири, що вказана у вищезазначених Договорах становить 253,9 кв. м.

У відповідності до умов вищезазначеного Договору №23 підряду у будівництві, (п.2.9.), у разі перевищення фактичної загальної площі будованої квартири більш як на 0,5 м.кв., за цим Договором, Замовник (відповідач) оплачує відповідну різницю в площі на протязі 5 банківських днів Підряднику (Позивачу). Різниця загальної житлової площі за яку повинен сплатити грошові кошти Відповідач становить 30,1 м.кв.

Відповідачем сплачено Позивачу по вищезазначеним Договорам 779831,10 грн.

31.08.2012р. та 30.05.2014р Відповідачу у відповідності до умов вищезазначених Договорів було виставлено відповідні рахунки на оплату за 30,1 м.кв. загальної житлової площі (різниця між проектною та фактичною загальною площею квартири).

Як зазначає сам Відповідач в своїй позовній заяві по первинному позову факт отримання ним вищезазначених рахунків дійсно мав місце. Однак вищезазначені рахунки Відповідачем на даний час не оплачені.

Позивач вважає, що Відповідач свої договірні обов'язки по вищезазначеним Договорам від 25.07.2007р., виконав не в повному обсязі, а саме не сплатив повну вартість квартири. Заборгованість Відповідача на думку Позивача становить 555 345,00 грн. З огляду на наведені обставини просить в первісному позові відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача первісні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення такі ж як викладені в поданому до суду позові. Просить уточнений позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти первісних вимог з підстав, наведених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи, зустрічну позовну заяву підтримали, зіславшись на викладені в ній доводи.

Представник третьої особи Управління державної реєстрації Львівської міської ради у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов піддягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2007 року між ОСОБА_3 (замовник) і ЗАТ «Ірокс» (ПРАТ «Ірокс», підрядник, забудовник) були укладені два договори, іменовані як договір підряду у будівництві № 23 та договір підряду у будівництві житла № 23, відповідно до яких ПРАТ «Ірокс» зобов'язалося в четвертому кварталі 2007 року закінчити будівництво та здати в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25, і по закінченні будівництва житлового будинку і введення його в експлуатацію передати за актом прийому-передачі у власність ОСОБА_1 об'єкт пайового будівництва - трьохрівневу квартиру під будівельним номером 72, загальною (проектною) площею 223,8 кв. м., розташовану на 6 / 7 житлових поверхах, площею 151,8 кв. м., та мансардному поверсі, площею 72 кв. м., а ОСОБА_1 зобов'язався оплатити передбачену договором ціну квартири в розмірі 779 831,10 грн. і прийняти об'єкт будівництва квартиру.

При укладанні договору сторонами визначена ціна договору, яка складає 779 831,10 грн., виходячи з добутку інвестиційної вартості одного квадратного метра квартири 3 484,50 грн. (п. 2.1 договору підряду у будівництві) і орієнтовної загальної площі квартири 223,8 кв. м. (п. 1.2 договору підряду у будівництві житла).

Пунктом 2.5 договору підряду у будівництві і пунктом 2.2. договору підряду у будівництві житла передбачено, що замовник сплачує 40% вартості квартири у розмірі 311 932,40 грн. протягом 10 банківських днів після підписання договору, решта суми 467 898,70 грн. замовник зобовязаний внести (перерахувати) згідно графіка (додаток № 1 до договору підряду у будівництві).

Відповідно до графіка фінансування об'єкта інвестування замовником (додаток № 1) замовник перераховує суму 467 898,70 гривень в період з 01.09.2007 по 30.09.2007 (т. 1, а. с. 12).

Матеріалами справи підтверджено і ця обставина визнається ПРАТ «Ірокс», що ціна договору була своєчасно сплачена ОСОБА_3 шляхом внесення двох платежів: 08.08.2007 ОСОБА_1 сплатив ЗАТ «Ірокс» грошові кошти в сумі 311 932,40 грн. на підставі рахунку від 25.07.2007 № 83, а 28.09.2007 - в сумі 467 898,70 грн. на підставі рахунку від 25.09.2007 № 8.

22.02.2008р. Львівським обласним державним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» здійснено технічну інвентаризацію об'єкту нерухомості багатоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Бальзака, 25, були встановлені технічні характеристики будівлі і приміщень (квартир), що входять у її склад, які були актуальні на дату обстеження.

Згідно з експлікацією до копії поверхового плану від 22.02.2008 року, наявному в інвентаризаційній справі (т. 1, а. с. 43-46), загальна площа квартири № 71 становить 253,9 кв. м., в тому числі площа мансарди 97,4 кв. м.

Будівництво спірного житлового будинку № 25 по вул. О. Бальзака у м. Львові закінчено в жовтні 2009 року, що підтверджується Актом готовності об'єкта до експлуатації, а 26.01.2012 року будинок введений в експлуатацію, що підтверджується Декларацію про готовність 73-квартирного житлового будинку до експлуатації.

Судом також встановлено, що повідомлення про завершення будівництва з пропозицією оглянути квартиру від відповідача не надходило, акт прийому-передачі квартири відповідач позивачу не направляв.

Сторони договору також передбачили, що площа квартири уточнюється за результатами обмірів органами технічної інвентаризації.

Так, пунктом 2.9 договору від 25 липня 2007 року № 23 встановлено, що у випадку, якщо фактична загальна площа збудованої квартири (згідно даних БТІ) перевищує більш, як на 0,5 кв. м. загальну площу квартири за цим договором, то відповідна різниця протягом 5 (пяти) банківських днів оплачується замовником підряднику за ціною, визначеною п. 2.1.

Згідно із пунктом 2.10 договору від 25 липня 2007 року № 23 у випадку, якщо фактична загальна площа збудованої квартири (згідно даних БТІ) менша більш, як на 0,5 кв. м. загальну площу квартири за цим договором, то відповідна різниця протягом 30 (тридцяти) банківських днів повертається підрядником замовнику за ціною, визначеною п. 2.1.

В даному випадку сторони в пунктах 2.9 і 2.10 договору від 25 липня 2007 року № 23 встановили, що загальна площа об'єкту інвестування (квартири № 71) є примірною і після проведення паспортизації будинку органами технічної інвентаризації може мати відхилення як в більшу, так і в меншу сторони, що тягне за собою відповідний перерахунок суми фінансування будівництва об'єкту інвестування (квартири).

В силу ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Таким чином, вищезазначене положення договору передбачає можливість виникнення грошового зобов'язання як в однієї, так і іншої сторони в залежності від відкладальної обставини: збільшення або зменшення площі внаслідок проведення обмірів квартири № 71 органом технічної інвентаризації (БТІ).

09.04.2014 року органом БТІ складено технічний паспорт на шестикімнатну квартиру № 71 житлового будинку № 25 по вул. Бальзака у м. Львові, з якого слідує, що ця квартира розташована на 7, 8 і мансардному поверхах; фактична загальна площа квартири склала 253,9 кв. м. (житлова - 172,4 кв. м.), з яких площа приміщень: на 7 житловому поверсі - 43,4 (30,4 +8,5 +1,3 + 1,6 + 1,6) кв. м.; на 8 житловому поверсі - 113,1 (15,6 + 26,1 + 17,4 + 17,8 + 26,3 + 6,0 + 2,0 + 0,6 + 0,6 + 0,7) кв. м.; мансардному поверсі - 97,4 (20,0 + 12,6 + 64,8) кв. м.

Отже, загальна площа квартири № 71 за технічним паспортом БТІ від 09.04.2014 року складає 253,9 кв. м.(площа мансарди 97,4 кв. м.) і перевищує договірну площу квартири на 30,1 (253,9 223,8) кв. м.

30.05.2014 року ПРАТ «Ірокс» направило ОСОБА_1 повідомлення № 518 про зміну нумерації квартири з будівельного номера 72 на фактичний 71, а також про збільшення площі квартири № 71 на 30,1 кв. м. з вимогою про доплату за збільшення площі в розмірі 361 200,00 грн.

Позивач заперечив достовірність відомостей, що містяться в технічному паспорті БТІ від 09.04.2014 року в частині правомірності збільшення площі мансардного поверху, надавши суду Висновок будівельно-технічного експертного дослідження від 15.05.2015р. № 184/15, складений на замовлення представника позивача експертом ОСОБА_4

Відповідно до цього висновку загальна площа квартири № 71 на вул. Бальзака, 25, що в м. Львові, складає 258,5 кв. м., з яких житлова площа даної квартири складає 177 кв. м., допоміжна площа квартири складає 81,5 кв. м., площа мансарди даної квартири складає 102 кв. м.

Отже, загальна площа квартири № 71 за обмірами, проведеними експертом ОСОБА_4, перевищує договірну площу квартири на 34,7 (258,5 223,8) кв. м.

Для усунення протиріч по питанню про загальну площу квартири в частині приміщень мансардного поверху судом призначено судову будівельно-технічну експертизу.

З висновку судової інженерно-технічної експертизи № 789 від 07.07.2016р., складеного експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз слідує, що:

- Об'єкт інвестування (квартира АДРЕСА_1 згідно з технічним паспортом на приватизовану квартиру АДРЕСА_2, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 09.04.2014р.) не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме п. п.2.9, 2.30, 4.15 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», а також не відповідає умовам договору підряду у будівництві №23 від 25.07.2007 і договору підряду у будівництві житла №23 від 25.07.2007, а саме: відсутній третій рівень квартири, обладнаний як мансарда, на сьомому поверху (перший рівень квартири), в приміщенні №3 відсутні металопластикові балконні блоки в кількості 2 одиниць; в санітарних вузлах відсутня плитка, ванна, умивальник, змішувачі, унітаз; індивідуальне опалення не має котла, достатніх секцій приладів опалення; відсутній водяний, електричний лічильник; під'їзд, де знаходиться об'єкт дослідження, не обладнаний ліфтом;

- Простір над другим рівнем квартири №71 (над восьмим поверхом) є горищем. Зазначений простір (горище) на дату огляду не має приміщень, які відповідно до вимог Державних будівельних норм могли б вважатися житловими. Відповідно до п. В.5 Додатка В ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» площа горищ, технічних поверхів та підвалів до площі будинку не включається. Площа приміщень горища над двома рівнями квартири №71 (7/8 поверхи) не входить до складу площі квартири (площі житлового будинку). В існуючому горищному просторі над другим рівнем квартири №71 технічно можливе створення приміщень відповідно до вимог будівельних норм шляхом проведення будівельних робіт. Експертом розрахована загальна площа проектованої мансарди відповідно до вимог нормативно-правових актів без технічно можливого влаштування внутрішніх перегородок (приміщення №№ 1, 2) (Додаток № 2). На площі 22,8 кв. м. (за технічним паспортом БТІ від 09.04.2014), висота стелі менше відносно нормативної. Всього загальна площа проектованої мансарди відповідно до вимог нормативно-правових актів становить 74,6 кв. м.;

- Різниця між площею «мансардного поверху квартири №71», зазначеної в технічному паспорті на приватизовану квартиру АДРЕСА_3, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 09.04.2014 р., інвентарний номер 371 (а.с. 50 - 52) і площею проектованої мансарди (Додаток №2) відповідно до вимог Державних будівельних норм становить 22,8 кв. м (97,4 кв. м. - 74,6 кв. м. = 22,8 кв. м.). Різниця (22,8 кв. м.) виникла за рахунок того, що в технічному паспорті в площу мансардного поверху включена площа, яка відповідно вимог будівельних норм не може рахуватися як житлова, а відноситься до площі горища (показано сірим кольором в Додатку №2).

За клопотанням представника відповідача в судове засідання був викликаний експерт ОСОБА_5, який в порядку ч. 2 ст. 147 ЦПК України дав пояснення щодо експертного висновку. Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_5 пояснив, що має вищу будівельну освіту, стаж роботи в експертній діяльності 16 років. При проведенні експертизи було проведено огляд квартири № 71 за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25 у присутності представника позивача ОСОБА_6, представника ПРАТ «Ірокс» ОСОБА_7 На момент огляду нумерація квартири відповідає технічному паспорту на квартиру № 71 від 09.04.2014р. Звірка складу приміщень мансардного поверху проводилася за експлікацією до копії поверхового плану від 22.02.2008, що дозволяє ідентифікувати квартиру № 71 (фактичний номер), як належну ОСОБА_1 за договором підряду у будівництві від 25.07.2007 № 23 та договором підряду у будівництві житла від 25.07.2007 № 23. При проведенні огляду проводилися обміри, фотографування з фотофіксацією результатів огляду і дослідження. В результаті проведених натурних обмірів всіх приміщень квартири № 71, що передбачено експертною методикою, було встановлено, що загальна фактична площа першого рівня квартири на 7 поверсі становить 43,4 кв. м., що відповідає даним технічного паспорта БТІ від 09.04.2014. Разом з тим експерт пояснив, що загальна фактична площа другого рівня квартири на 8 поверсі не відповідає даним технічного паспорта БТІ від 09.04.2014 року.

Так, з висновку експерта № 789 від 07.07.2016 року вбачається, що загальна фактична площа другого рівня квартири становить 117,2 кв. м., в т. ч.: коридор № 6, площею 15,6 кв. м. (площа за даними БТІ 15,6 кв. м.); житлова кімната № 7, площею 30,7 кв. м. (площа за даними БТІ - 26,1 кв. м.), що на 4,6 кв. м. перевищує площу за даними БТІ (30,7 26,1); житлова кімната № 8, площею 17,3 кв. м. (площа за даними БТІ - 17,4 кв. м.), що на 0,1 кв. м. менше від площі БТІ (17, 4 17,3); житлова кімната № 9, площею 17,4 кв. м. (площа за даними БТІ - 17,8 кв. м.), що на 0,4 кв. м. менше від площі БТІ (17,8 17,4); житлова кімната № 10, площею 26,3 кв. м. (площа за даними БТІ - 26,3 кв. м.); ванна № 11, площею 6,0 кв. м. (6,0 кв. м.); вбиральня № 12, площею 2,0 кв. м. (2,0 кв. м.); балкон № 13, площею 0,6 кв. м. (0,6 кв. м.); балкон № 14, площею 0,6 кв. м. (0,6 кв. м.); балкон № 15, площею 0,7 кв. м. (0,7 кв. м.). Отже, фактична площа приміщень другого рівня квартири перевищує площу за даним БТІ на 4,1 кв. м. (4,6 кв. м. 0,1 кв. м. 0,4 кв. м.= 4,1 кв. м.).

Таким чином судом встановлено, що фактична площа другого рівня квартири на 8 поверсі перевищує площу за результатами обміру БТІ на 4,1 кв. м. Зазначена обставинами сторонами не заперечується.

Крім того, експерт ОСОБА_5 вказав, що на момент огляду в досліджуваній квартирі № 71 мансардний поверх вважається не сформованим, оскільки в ньому відсутні опоряджувальні поверхні (стіни, стелі). При цьому на існуючій площі над восьмим поверхом технічно можливе створення житлових приміщень, які за своїм призначенням будуть відноситися до загальної площі квартири № 71.

Експерт пояснив, що оскільки в ухвалі суду ставилося завдання визначити площу мансарди із врахуванням нормативної висоти стелі ним була запроектована мансарда в існуючій площі над 8 поверхом без технічно можливого влаштування внутрішніх перегородок між приміщеннями № № 1 і 2 (додаток № 2 до експертного висновку). Експертом розрахована проектна площа мансарди відповідно до вимог нормативно-правових актів, яка буде становити 74,6 кв. м.

При цьому експерт зазначив, що при розрахунку площі приміщень мансардного поверху керувався пунктом 6.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 10.07.2001 № 127 та ДБН В.2.2-15-2005«Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення».

Експерт розяснив, що відповідно до пункту В.6 Додатку «В» ДБН В.2.2-15-2005при визначенні площі приміщень мансардного поверху квартири № 71 враховувалася площа цього приміщення з висотою від підлоги до похилої стелі (висота стелі) не менше 1,5 метра (позначено зеленим і жовтим кольором в Додатку № 2 до висновку). Оскільки ним розраховано кут нахилу стелі 30 градусів, при визначенні площі частин приміщення мансардного поверху застосовувався понижуючий коефіцієнт 0,7 для площі частин приміщення з висотою стелі від 1,2 метра до 1,5 метра (блакитний колір). Площі частин приміщення з висотою менше 1,2 метра при встановленому куті нахилу стелі (30 градусів) при підрахунку площі приміщень мансардного поверху не враховувалися (сірий колір).

Таким чином експертом ОСОБА_5 зроблено однозначний висновок про те, що технічний паспорт БТІ від 09.04.2014 містить відомості про площі частини приміщень мансардного поверху, мінімальна висота стелі мансарди (висота стіни до низу похилої частини стелі)яких менше відносно нормативної (1,2 метра), що є порушенням вимог пункту 6.2 Інструкції та пункту В.6 Додатку «В» (обовязковий) ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення». При цьому площа частини приміщень, яка в будь-якому разі не може бути включена в загальну площу мансарди і відноситься до площі горища, становить 22,8 (97,4 74,6) кв. м.

Крім того, у судове засідання для роз'яснень питань, що виникли при вирішенні даної справи через недостатність знань за фахом, пов'язаної із проектування житлових приміщень мансардного поверху багатоповерхового житлового будинку, була викликана в якості спеціаліста інженер-проектувальник ТОВ «НТЦ Нафтогазбудпроект» ОСОБА_8.

Спеціалісту були представлені на огляд технічний паспорт БТІ від 09.04.2014 року, висновок будівельно-технічного експертного дослідження Інституту судових експертиз та права від 15.05.2015 № 184/15 і висновок судової інженерно-технічної експертизи ЛНДІСЕ від 07.07.2016 року № 789. ОСОБА_8, вивчивши висновок будівельно-технічного експертного дослідження Інституту судових експертиз та права від 15.05.2015 № 184/15 і висновок судової інженерно-технічної експертизи ЛНДІСЕ від 07.07.2016 № 789, підтвердила, що висновки експертів зводяться до одного спірна квартира № 71 має інші характеристики, ніж зазначені в технічному паспорті БТІ від 09.04.2014 року. ОСОБА_8 пояснила, що із висновку будівельно-технічного експертного дослідження від 15.05.2015 № 184/15 слідує, що експерт ОСОБА_4 положеннями ДБН В.2.2-15-2005 не керувався, що стало причиною неправильного обрахунку площ приміщень мансардного поверху квартири. Тим часом як технічний паспорт від 09.04.2014 року, так і висновок експерта ОСОБА_4 від 15.05.2015 № 184/15 містять відомості про площі частини приміщень мансардного поверху, які відноситься до площі горища.Разом з тим спеціаліст пояснила, що експертом ОСОБА_5 правильно розрахована загальна площа проектованої мансарди відповідно до вимог нормативно-правових актів з урахуванням нормативної висоти стелі.

В силу статті 147 ЦПК України висновок експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. Якщо експерт під час проведення експертизи встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право свої міркування про ці обставини включити до свого висновку. Суд має право за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи запропонувати експерту дати усне пояснення свого висновку. Усне пояснення заноситься до журналу судового засідання.

Згідно з положеннями ст. ст. 58, 60, 212 ЦПК України суд визначає, які обставини мають значення для справи, якій стороні їх слід доводити, приймає тільки ті докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу (ч. 6 ст. 147 ЦПК України).

В силу закону право визначення доказів, які мають значення для справи, як і право вирішення питання про призначення повторної експертизи належить суду.

Судом береться до уваги, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 ЦПК України повторна експертиза проводиться в разі виникнення сумнівів у правильності висновку, або наявності суперечності іншим матеріалам справи. Однак таких обставин судом не встановлено.

Дослідивши та оцінивши вищевказаний висновок судової експертизи Львівського НДІСЕ знаходить його відносним і допустимим доказом, оскільки він відповідає вимогам ст. 147 ЦПК України, містить докладний опис проведеного дослідження і зроблені в результаті нього висновки, обґрунтування отриманих результатів, висновок ґрунтується на зібраній фактичній інформації, компетенція експерта дозволяє проводити такі експертизи.

Тим часом, посилання представника відповідача на розбіжність у визначенні площі мансардного поверху за висновком судової будівельно-технічної експертизи та вищевказаними документами судом не приймаються, оскільки саме для вирішення даного протиріччя суд призначив по справі судову експертизу.

Крім того, висновки судового експерта про те, що квартира АДРЕСА_4, що у м. Львові, має інші характеристики, ніж зазначені в технічному паспорті БТІ від 09.04.2014р. на цю квартиру, узгоджуються і з іншими доказами.

Так, допитаний в якості свідка експерт ОСОБА_4 пояснив суду, що ним був складений висновок будівельно-технічного експертного дослідження № 184/15 від 15.05.2015, відповідно до якого встановлено, що кут нахилу стелі мансарди становить 28 градусів і при розрахунку приймається за 30 градусів (т. 1, а. с. 122). Обміри приміщень мансардного поверху він здійснював на рівні підлоги по неопоряджених стінах, мінімальна висота яких зі сторони похилої стелі становила близько 0,7 метра. При розрахунку площ приміщень мансардного поверху ним включена частина площ цих приміщень, яка припадає на висоту похилої стелі менше 1,2 метра.

Відповідно до Інженерно-технічного звіту по аналізу висновку будівельно-технічного експертного дослідження №184/15 квартири АДРЕСА_5 на момент підрахунку площі мансардного поверху для технічного паспорту БТІ від 09.04.2014 року, чи експертного дослідження від 15.05.2015 року було порушено п. В.6 додатку В «Правила підрахунку площі квартири у житловому будинку і гуртожитку, площі житлового будинку, площі приміщень, площі забудови, будівельного об?єму, поверховості житлового будинку та перелік обов?язкових техніко-економічних показників» ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», оскільки в об?ємі горища відсутні опоряджувальні поверхні стін, перегородок підлоги і стелі, а отже не сформований об?єм мансардного приміщення; висота похилої стелі 0,7 м, вказана на технічних планах БТІ та на плані експертного звіту не може бути застосована для підрахунку площі, оскільки мінімальна висота для розрахунку площі мансардного приміщення при ухилі 30 градусів повинна становити 1,2 метра.

Разом з тим висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5 № 789 від 07.07.2016 не суперечить Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773 (далі - Інструкція), відповідно до якої площа приміщення визначається як сума площ всіх частин такого приміщення, розрахованих за їх розмірами, вимірюваними між спорядженими поверхнями стін і перегородок на висоті 1,1 - 1,3 метра від підлоги (абзац 19 пункту 3.2 розділу 3 Інструкції, абзац 4 пункту 6.1 розділу 6 Інструкції).

В силу абзацу 11 пункту 6.2 Інструкції при визначенні площі мансардного приміщення житлового будинку враховують площу цього приміщення з висотою похилої стелі: не менше 1,5 м при нахилі 30 град. до горизонту; 1,1 метра - при 45 град.; 0,5 метра - при 60 град. і більше. При проміжних значеннях висота визначається за інтерполяцією. Площу приміщення з меншою висотою враховують у загальній площі з коефіцієнтом 0,7.

Разом з тим в силу пункту 6.2 Інструкції підрахунок площ квартир у житлових будинках і гуртожитках, побудованих або реконструйованих після 1 січня 2006 року, визначається з урахуванням вимог ДБН В.2.2-15-2005.

Як вбачається з матеріалів справи, будівництво спірного житлового будинку № 25 по вул. О. Бальзака у м. Львові закінчено в жовтні 2009 року, а 26.01.2012 року будинок введений в експлуатацію.

Отже, підрахунок площі приміщень, розташованих на мансардному поверсі квартири АДРЕСА_6, повинен здійснюватися із врахуванням вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення».

Відповідно до пункту В.6 Додатку В (обов'язковий) ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», введеного в дію з 01.01.2006 наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 28.09.2005 № 178, площу приміщень житлових будинків визначають за їх розмірами, вимірюваними між опорядженими поверхнями стін і перегородок на рівні підлоги (без урахування плінтусів). При визначенні площі мансардного приміщення враховують площу цього приміщення з висотою похилої стелі не менше 1,5 м при нахилі 30 град. до горизонту; 1,1 м при 45 град.; 0,5 м при 60 град. і більше. При проміжних значеннях висота визначається за інтерполяцією. Площу приміщення з меншою висотою враховують у загальній площі з коефіцієнтом 0,7, при цьому мінімальна висота стіни повинна бути 1,2 м при нахилі стелі 30 град.; 0,8 м при нахилі від 45 град. до 60 град.; не обмежується за нахилу 60 град. і більше.

З наведених положень слідує, що законодавство, що регулює порядок проведення вимірювань об'єктів капітального будівництва, передбачає проведення таких вимірювань акредитованою організацією з технічної інвентаризації виключно щодо об'єктів, що мають опоряджені стіни або перегородки. При визначенні площі приміщення мансардного поверху при куті нахилу стелі 30 град. враховується площа цього приміщення з висотою похилої стелі не менше 1,2 метра. Зазначені нормативні акти не передбачають проведення вимірювань організацією з технічної інвентаризації частини об'єкта капітального будівництва, які не обгороджені опоряджувальними стінами (перегородками).

Таким чином суд вважає встановленим, як висновком судової експертизи № 789 від 07.07.2016, проведеної Львівським НДІСЕ, так і іншими матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира № 71 має інші характеристики, ніж зазначені в технічному паспорті БТІ від 09.04.2014р., а саме: згідно із відомостями технічного паспорту БТІ на квартиру № 71, придбану ОСОБА_3, загальна площа квартири становить 253,9 кв. м., але оскільки в дану площу не включена площа 4,1 кв. м. по другому рівню квартири (8 поверх), а також входить площа приміщення мансардного поверху, яка не включається в загальну площу квартири (22,8 кв. м.), то відповідно до пункту 2.9 договору підряду у будівництві від 25.07.2007 № 23 фактична загальна площа квартири, включаючи приміщення мансардного поверху, виходячи з їх проектної площі з урахуванням нормативної висоти стелі, а також площі літніх приміщень (балкони, лоджії), становить 235,2 (253,9 + 4,1 22,8) кв. м., що на 18,7 (253,9 235,2) кв. м. менше, ніж за обмірами БТІ.

За таких обставин суд доходить до висновку, що технічний паспорт БТІ від 09.04.2014 року не відображає фактичну площу приміщень квартири № 71, яка відповідно до договору повинна бути передана позивачу.

Разом з тим судом встановлено збільшення фактичної площі спірної квартири над договірною на 11,4 (235,2 223,8) кв. м., що в силу п. 2.9 договору підряду у будівництві тягне за собою виникнення у ОСОБА_1 обов'язку по оплаті додаткової площі (11,4 кв. м.) з розрахунку договірної вартості одного квадратного метра - 3 484,50 грн. і зміні не підлягає.

Позивачем на підтвердження своїх доводів про виконання обов'язків по оплаті вартості квартири в повному обсязі представлено платіжне доручення № 1 від 9 серпня 2016 року про перерахування відповідачу 39 723,33 грн., виходячи із добутку 11,4 кв. м. та 3 484,50 грн. / кв. м., в якості доплати за додаткову площу 11,4 кв. м. за договором підряду у будівництві № 23 від 25.07.2007 року і договором підряду у будівництві житла № 23 від 25.07.2007 року, банківську виписку від 14.11.2016 року про повернення ПРАТ «Ірокс» ОСОБА_1 сплачених коштів сумі 39 723,22 грн., а також квитанцію № 1 від 2 березня 2017 року про внесення у депозит приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 грошових коштів в розмірі 39 723 гривні 30 коп. для передачі ПРАТ «Ірокс».

Факт внесення грошових коштів на депозит нотаріуса також підтверджений банківською квитанцією № ПН137275 від 2 березня 2017 року, згідно з якою ОСОБА_1 переказав 39 723 гривні 30 коп. приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 з призначенням платежу - в депозит нотаріуса як доплата за договором підряду у будівництві № 23 від 25.07.2007 року і договору підряду у будівництві житла № 23 від 25.07.2007 року, повідомленням кредитора про внесення грошової суми у депозит від 02.03.2017 року.

Як слідує із зустрічної позовної заяви ПРАТ «Ірокс» як на підставу розірвання вищезгаданих договорів посилається на те, що ОСОБА_1 не сплатив додаткову площу в розмірі 30,1 кв. м. внаслідок корегування проектної площі об'єкта інвестування після завершення будівництва будинку за обмірами БТІ до 253,9 кв. м. в сумі 361 200,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. На вимогу однієї із сторін договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду тільки при істотному порушенні договору другою стороною або в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 652 ЦК України істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, є підставою для його зміни або розірвання, якщо інше не встановлено договором або не випливає з суті зобов'язання. Зміна обставин визнається істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

В силу ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За змістом статті 639 ЦК України правочин про зміну або про розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, якщо із закону, інших правових актів, договору або звичаїв не випливає інше.

Згідно із п. 2.1 договору пайової участі у будівництві договірна вартість об'єкту інвестування, яка обчислюється із розрахунку 3 484,50 гривень за 1 кв. м., на момент укладення договору становить 779 831,10 гривень.

Отже, ціна договору з урахуванням збільшення площі об'єкту інвестування (квартири) становить 819 554,40 (779 831,10 + 39 723,33) гривень.

Відповідно до пункту 2.2 договору підряду у будівництві договірна вартість обєкту інвестування може бути змінена підрядником у випадку виникнення обставин, що суттєво впливають на вартість обєкту інвестування, в тому числі зміна курсу долара США до гривні згідно даних НБУ, значне зростання вартості будівельних матеріалів та робіт, інфляційних процесів, ухвалення відповідних змін до нормативної та законодавчої бази, рішення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, тощо.

Згідно із пунктом 7.3 договору підряду у будівництві зміни до цього договору можуть бути внесені лише за взаємною згодою сторін та оформляються додатковою угодою.

В силу пункту 2.3 договору підряду у будівництві житла по додатковій домовленості (угоді) може бути скоректована договірна ціна, або при зміні вартості матеріалів, при умові виконання інших видів робіт силами підрядника.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що правочин про зміну ціни договору та/або ціни одного квадратного метра площі квартири сторонами не укладався.

При таких обставинах, оскільки законом, а так само вищеназваними договорами не передбачена можливість односторонньої зміни договору, повідомлення забудовника про зміну ціни квадратного метра саме по собі не призводить до зміни договірної вартості обєкта інвестування.

Враховуючи, що відповідно до п. 2.9 договору обов'язок замовника по сплаті додаткової площі поставлено в залежність від відкладальної умови (обмірів БТІ), а судом встановлено невідповідність площі за результатами обмірів БТІ у заявленому позивачем розмірі (30,1 кв. м.), суд доходить до висновку, що розмір доплати за додаткові 30,1 кв. м., запропонований ПРАТ «Ірокс», не відповідає фактичній додатковій площі спірної квартири, відповідно, в силу ст. 538 ЦК України у ОСОБА_1 не виникло зустрічного виконання зобов'язання щодо оплати додаткової площі в сумі 361 200,00 грн. У звязку із чим несплата цієї суми не є підставою для виникнення у ПРАТ «Ірокс» права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Разом з тим, оскільки згідно із п. 2.9 договору пайової участі у будівництві у разі збільшення площі квартири учасник доплачує вартість додаткових метрів за договірною вартістю квадратного метра (3 484,50 грн. / кв. м.), суд вважає встановленим, що грошові кошти в розмірі 39 723,33 грн. (3 484,50 грн. / кв. м. х 11,4 кв. м.), які внесені ОСОБА_3 в депозит нотаріуса, є платою за додаткові 11,4 кв. м. у зв'язку із збільшенням фактичної загальної площі квартири за результатом обміру, що в силу ст.ст. 509, 525, 526, 537, 538 ЦК України є належним виконанням фінансових умов договору умов договору підряду у будівництві від 25.07.2007 № 23 і договору підряду у будівництві житла від 25.07.2007 № 23 по оплаті ціни договору - вартості квартири № 71, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25.

При цьому ПРАТ «Ірокс» не представив суду будь-яких доказів заподіяння значної, за змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України, шкоди, як того вимагає ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Сам по собі факт невиплати покупцем коштів за фактичну додаткову площу (тим більше, яка відрізняється від заявленої ПРАТ «Ірокс») не є доказом заподіяння значної за змістом ч. 2 ст. 651 України шкоди.

За таких обставин доводи ПРАТ «Ірокс» про те, що ОСОБА_1 має невиконані обов'язки перед забудовником по оплаті вартості квартири, засновані на неправильному тлумаченні норм матеріального права і не відповідають обставинам справи.

Таким чином із змісту вищеназваних норм випливає, що зустрічні позовні вимоги ПРАТ «Ірокс» про розірвання спірних договорів у зв'язку із невиконанням обов'язків ОСОБА_3 по оплаті вартості квартири внаслідок її збільшення на 30,1 кв. м. задоволенню не підлягають.

При розгляді спорів, що випливають із виконання договорів, пов'язаних із залученням грошових коштів громадян для будівництва багатоквартирних житлових будинків, слід встановлювати правову природу відповідних договорів і вирішувати спір за правилами глав 54 («Купівля-продаж»), 61 («Підряд»), 77 («Спільна діяльність») Цивільного кодексу України.

У випадках коли за умовами договору одна сторона, що має у власності або на іншому праві земельну ділянку, надає його для будівництва будівлі або споруди, а інша сторона зобов'язується здійснити будівництво, до відносин сторін за договором підлягають застосуванню правила глави 61 ЦК України («Підряд»), в тому числі правила параграфу 3 названої глави («Будівельний підряд»).

У випадках коли з умов договору вбачається, що кожна зі сторін вносить вклади (передає земельну ділянку, вносить грошові кошти, виконує роботи, поставляє будівельні матеріали і т.д.) з метою досягнення спільної мети, а саме створення об'єкта нерухомості, відповідний договір повинен бути кваліфікований як договір простого товариства (параграф 2 розділу 77 «Спільна діяльність»).

У випадках коли з умов договору вбачається, що предметом договору є об'єкт нерухомості, який буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому, і за умовами цього договору одна сторона зобов'язується передати цей об'єкт у власність другій стороні, яка, в свою чергу, зобов'язується сплатити за нього певну грошову суму, такий договір слід кваліфікувати як договір купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомості в майбутньому (параграф 1 глави 54 ЦК України).

В силу ч. 3 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 6 ЦК України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити у договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони у договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо у цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На час укладення сторонами спірних договорів правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України від 19 червня 2003 р. № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі Закон № 978-IV) та від 18 вересня 1991 р. № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність».

Так, відповідно до статті 1 Закону № 978-IVвін встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами.

Разом з тим, встановлюючи обґрунтованість позовних вимог, проаналізувавши правовідносини, що виникли між ОСОБА_3 і ПРАТ «Ірокс», визначивши зміст прав і обов'язків відповідача, з урахуванням правової мети вступу позивача в спірні правовідносини (для особистих потреб), обсягу зобов'язань відповідача, слід кваліфікувати правове становище ОСОБА_1 як споживача.

Згідно із п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Як роз'яснено в Узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 2012 рр.) Верховного Суду України від 01.02.2013 до правовідносин між громадянами та організаціями, які залучають грошові кошти громадян для будівництва багатоквартирних житлових будинків, підлягає застосуванню Закон про захист прав споживачів в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли між ПРАТ «Ірокс», з одного боку, і споживачем - громадянином, який купує квартиру для особистих, сімейних, домашніх і інших потреб, не пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності, до спірних правовідносин слід застосувати Закон України «Про захист прав споживачів».

Суд знаходить, що встановлений Законом № 978-IV рівень гарантій по відношенню до громадянина споживача,незалежно від порушення відповідачем встановленого цим Законом порядку залучення грошових коштів громадян і юридичних осіб, не може бути зменшений в залежності від того, що його грошові кошти залучені для пайового будівництва шляхом укладення договору підряду.

Згідно з преамбулою договору підряду у будівництві № 23 від 25.07.2007 року сторони погодили визначення таких термінів:

- «Підрядник» - ЗАТ «Ірокс», субєкт підприємницької діяльності, що залучає майнові цінності (кошти) для спорудження Обєкту інвестування;

- «Замовник» - фізична особа, яка приймає рішення про вкладення майнових цінностей (коштів) в Обєкт інвестування;

- «Обєкт інвестування» - житлове приміщення (квартира) визначеної площі, яке отримує у власність Замовник після введення Будинку в експлуатацію і підписання акту прийому-передачі Обєкту інвестування;

- «Пай» - майнова цінність (кошти, власні або залучені в тому числі кредитні), що вкладаються в Обєкт інвестування;

- «Договірна вартість Обєкту інвестування» - вартість Обєкту інвестування на момент укладення Договору Сторонами.

Відповідно до пункту 1.1 договору підряду у будівництві у порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник передає, а підрядник приймає пай для його подальшого залучення в будівництво обєкта інвестування.

Умовами договору підряду у будівництві передбачено, що у зміст обов'язків відповідача входять: обов'язок по закінченню будівництва та здачі будинку в експлуатацію (пункт 4.1.1 договору); передачі об'єкта інвестування у власність замовника (пункт 4.1.2 договору); здійснення оформлення права власності на належний замовнику об'єкт інвестування (пункт 4.1.3 договору); передача об'єкта інвестування замовнику шляхом підписання акта прийому-передачі за умови внесення останнім 100% паю (пункт 2.12 договору).

Таким чином, за змістом договору одна сторона (забудовник) зобов'язується в передбачений договором строк своїми силами і (або) із залученням інших осіб побудувати (створити) багатоквартирний будинок і після отримання дозволу на введення в експлуатацію цих об'єктів передати відповідний об'єкт пайового будівництва (квартиру) учаснику пайового будівництва (замовник), а інша сторона (учасник пайового будівництва) зобов'язується сплатити обумовлену договором ціну і прийняти об'єкт пайового будівництва при наявності дозволу на введення в експлуатацію багатоквартирного будинку.

Суд, дослідивши та оцінивши договори від 25.07.2007 року, їх умови відповідно до ст. 213 ЦК України, встановив, що, незважаючи на те що вони іменуються договорами підряду, сторони погодили умови про предмет індивідуально визначеної квартири в багатоквартирному будинку (пункт 1.3 договору підряду у будівництві, пункт 1.2 договору підряду у будівництві житла), про її вартість (пункт 2.1 договору підряду у будівництві, пункт 2.1 договору підряду у будівництві житла), про попереднє внесення позивачем грошових сум в розмірі вартості квартири (пункт 2.5 договору підряду у будівництві, пункт 2.2 договору підряду у будівництві житла), про термін виконання зобов'язань відповідачем щодо предмета договору - квартири (пункти 1.2, 2.12, 4.1.2 договору підряду у будівництві, пункт 3.1 договору підряду у будівництві житла).

Судом враховано, що ЗАТ «Ірокс» є забудовником (замовником будівництва) багатоквартирного будинку з прибудовою на вул. О. Бальзка, 25, що у м. Львові, договір спрямований на залучення грошових коштів ОСОБА_1 для будівництва багатоквартирного будинку з подальшим придбанням позивачем права власності на квартиру в побудованому багатоквартирному будинку.

Керуючись статтею 213 ЦК України, встановивши дійсну волю сторін, виходячи з дійсних прав та обовязків сторін, інших доказів по справі, а також беручи до уваги відносини, що фактично склалися між сторонами, суд дійшов висновку, що договір № 23 «підряду у будівництві» від 25 липня 2007 року між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу майбутньої речі, за яким у позивача виникає право набуття в майбутньому права власності на спірну квартиру за наступних відкладальних умов: закінчення будівництва і введення будинку в експлуатацію, проведення попереднього розрахунку за обєкт нерухомості.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути як товар, наявний у продавця в момент укладення договору, так і товар, який буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (договір купівлі-продажу майбутньої речі).

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ч. 2 ст. 656 ЦК України).

У Постанові Верховного Суду України від 07.12.2016 р. у справі № 760/11855/13-ц зроблено висновок, що майнове право, яке є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Таким чином, правовідносини учасників договору регулюються цивільно-правовими нормами про купівлю-продаж, що містяться у параграфі 1 глави 54 ЦК України, урахуванням положень Закону № 978-IV.

Згідно з положеннями ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших правових актів. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

В силу ст. 19 Закону № 978-IV (в редакції закону від 14.01.2006) після введення об'єкта будівництва в експлуатацію забудовник письмово повідомляє про це управителя та надає дані щодо фактичної загальної площі об'єктів інвестування, отримані від державних органів, що здійснюють реєстрацію права власності на нерухоме майно.

На підставі даних щодо фактичної загальної площі об'єктів інвестування довіритель за поточною ціною вимірної одиниці об'єкта інвестування здійснює остаточні розрахунки з управителем ФФБ та отримує в управителя ФФБ довідку за встановленою формою в обмін на свідоцтво про участь у ФФБ. Довідка є документом, що підтверджує право довірителя на отримання у власність закріпленого за ним об'єкта інвестування.

Отриману від управителя ФФБ довідку довіритель надає забудовнику для подальшого оформлення права власності на закріплений за ним об'єкт інвестування.

Оформлення права власності на житло здійснюється забудовником своїми силами та за свій рахунок. Оформлення права власності на нежитлові приміщення здійснюється довірителем самостійно та за свій рахунок на підставі документів, отриманих від забудовника.

Забудовник зобов'язаний не пізніше шести місяців з дня введення об'єкта будівництва в експлуатацію передати цей об'єкт об'єднанню співвласників, або власнику, або експлуатуючій організації разом з необхідною технічною документацією.

Згідно з п. 4.1.2 договору підряду у будівництві підрядник зобов'язався передати спірну квартиру у власність замовника по закінченні будівництва та здачі будинку в експлуатацію за умов, виконання яких передбачено п. 1.2 цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору підряду у будівництві за цим договором замовник отримує право власності на об'єкт інвестування лише за умови виконання ним інвестиційних зобов'язань у повному обсязі.

Згідно із п. 2.12 договору підряду у будівництві передача об'єкту інвестування замовнику здійснюється шляхом підписання акту прийому-передачі за умови внесення останнім 100% паю.

Із зазначених вище положень норм чинного законодавства та умов договору слідує, що передача обєкту будівництва (квартири) і виникнення права власності позивача як учасника пайового будівництва на житлове приміщення в будинку, що будується, пов'язано з виконанням учасниками пайового будівництва покладених на них договором зобов'язань.

Судом встановлено, що оплата об'єкта інвестування(квартира) за договором підряду у будівництві № 23 від 25.07.2007 та договором підряду у будівництві житла № 23від 25.07.2007проведена в повному обсязі.

З матеріалів справи слідує, що будинок № 25 по вул. О Бальзака у м Львові, в якому розташована спірна квартира, побудований і зданий в експлуатаціюАДРЕСА_7 знаходиться у володінні ПРАТ «Ірокс».

Разом з тим забудовник в передбачений договором і Законом № 978-IV житлове приміщення учаснику пайового будівництва не передав.

Факт небажання ПРАТ «Ірокс» виконувати свої зобов'язання за спірними договорами очевидно випливає з матеріалів справи, в тому числі із зустрічного позову про розірвання договору, і не заперечується ним самим.

Фактів неправомірного ухилення позивача від підписання акта прийому-передачі не встановлено. При цьому суд приймає до уваги ту обставину, що відмова позивача сплачувати вартість додаткової площі в запропонованому відповідачем розмірі була викликана порушеннями і недобросовісною поведінкою з боку відповідача, зокрема недоліками, виявленими під час огляду квартири, завищенням в технічному паспорті БТІ від 29.04.2014 площі побудованої квартири, неправомірними вимогами про оплату неіснуючої площі.

В силу ч. 1 ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

За наведених вище обставин суд доходить до висновку, що строк виконання зобов'язання ПРАТ «Ірокс» про передачу спірної квартири в силу ч. 4 ст. 538 ЦК України вважається таким, що настав.

Відповідно до ч. 2 ст. 665 ЦК України якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування (ч. 2 ст. 620 ЦК України).

Таким чином покупець за договором має право вимагати спонукання продавця до виконання зобов'язання з передачі нерухомої речі, що є предметом договору (стаття 620 ЦК України). Такий позов підлягає задоволенню в разі, якщо суд встановить, що спірне майно є в натурі і їм володіє відповідач - продавець за договором, право власності якого на спірне майно зареєстровано в ДРРП, а також відсутні переважні права інших кредиторів по відношенню до об'єкта нерухомості.

З висновку експерта № 789 від 07.07.2016 і пояснень експерта в судовому засіданні слідує, що фактична загальна площа квартири № 71 становить 160,6 кв. м., з яких площа приміщень на 7 житловому поверсі (перший рівень квартири) - 43,4 кв. м., на 8 житловому поверсі (другий рівень квартири) - 117,2 кв. м., в тому числі житлова площа 91,7 кв. м. В існуючому просторі над другим рівнем квартири технічно можливе створення приміщень відповідно до вимог будівельних норм шляхом приведення будівельних робіт.

Із висновку експерта також випливає, що для приведення мансардного поверху досліджуваної квартири № 71 до технічного стану, передбаченого умовами договору, необхідно виконати наступні будівельні роботи, а саме: улаштування стяжок бетонних товщиною 20 мм площею 78,0 кв. м.; високоякісна штукатурка цементно-вапняним розчином по цегляній кладці стін площею 86,3 кв. м; ізоляція стінових поверхонь плитами мінераловатними площею 23,0 кв. м.; ізоляція стельових поверхонь плитами мінераловатними площею 39,3 кв. м.; ізоляція похилих стельових поверхонь плитами мінераловатними площею 44,7 кв. м; влаштування пароізоляційного шару з плівки поліетиленової площею 107,0 кв. м ; влаштування одношарових глухих перегородок з гіпсових плит В=12,5мм вологостійких площею 107,0 кв. м.; установка опалювальних конвекторів, 8,0 кВт. Кошторисна вартість необхідних будівельних робіт по влаштуванню мансарди становить 154 853,00 гривень.

При цьому зазначені відхилення неістотні і не спричинили розірвання договору в односторонньому порядку зі сторони позивача.

З висновку № 789 від 07.7.2016 року також слідує, що експертом розрахована загальна площа проектованої мансарди відповідно до вимог нормативно-правових актів без технічно можливого влаштування внутрішніх перегородок. Всього загальна площа проектованої мансарди відповідно до вимог нормативно-правових актів становить 74,6 кв. м., з яких відповідно до додатку № 2 до висновку експертизи площа приміщення № 1 46,6 кв. м., приміщення № 2 - 28,0 кв. м.

Оскільки судом встановлено, що технічний паспорт БТІ від 09.04.2014 року не відображає фактичну площу приміщень, яку відповідно до договору повинно бути передана позивачу, суд приймає площу приміщень мансарди, розраховану експертом, як площу, яка повинна бути передана позивачу згідно із п. 2.9 договору пайової участі у будівництві, і вважає встановленим, що загальна площа мансардного поверху квартири № 71 становить 74,6 кв. м.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази дозволяють ідентифікувати квартиру № 71 за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25, як трьохрівневу шестикімнатну квартиру, загальною площею квартири 235,2 (43,4 + 117,2 + 74,6) кв. м., з яких площа приміщень:

- на 7 житловому поверсі (перший рівень квартири) - 43,4 кв. м., в т. ч.: коридор № 1, площею 8,5 кв. м., вбиральня № 2, площею 1,3 кв. м., кухня-їдальня № 3, площею 30, 2 кв. м., балкон № 4, площею 1,6 кв. м., балкон № 5, площею 1,6 кв. м.;

- на 8 житловому поверсі (другий рівень квартири) - 117,2 кв. м., в тому числі житлова площа 91,7 кв. м., з яких коридор № 6, площею 15,6 кв. м., житлова кімната № 7, площею 30,7 кв. м., житлова кімната № 8, площею 17,3 кв. м., житлова кімната № 9, площею 17,4 кв. м., житлова кімната № 10, площею 26,3 кв. м., ванна № 11, площею 6,0 кв. м., вбиральня № 12, площею 2,0 кв. м., балкон № 13, площею 0,6 кв. м., балкон № 14, площею 0,6 кв. м., балкон № 15, площею 0,7 кв. м.;

- на мансардному поверсі (третій рівень квартири) 74,6 кв. м., з яких житлова кімната № 16, площею 15,4 кв. м., коридор № 17, площею 12,6 кв. м., житлова кімната № 18, площею 46,6 кв. м.

На момент розгляду справи права на спірний об'єкт нерухомості (квартира № 71) за ким-небудь в установленому законом порядку не зареєстрований, що підтверджується повідомленнями про відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.10.2016 року. Наявність пріоритетних вимог інших кредиторів щодо спірної квартири судом не встановлено.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога про зобов'язання відповідача передати спірну квартиру, підлягає задоволенню на підставі ст. 620 ЦК України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма встановлює об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Саме таку правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду України від 07.12.2016 у справі № 760/11855/13-ц.

Перелік способів захисту цивільних прав встановлений в статті 16 ЦК України, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України якої захист цивільних прав може бути здійснений шляхом визнання права, а згідно з п. 5 ч. 2 шляхом примусового виконання обов'язку в натурі.

За змістом ст. 15, 16ЦК України, прерогатива у визначенні способу захисту порушеного права належить виключно особі, яка звернулася до суду за таким захистом, тобто позивачу.

Визнання права є одним із способів захисту права. При цьому особа, яка вважає себе власником спірного майна, має довести законність підстав виникнення права власності на нерухомість (ст. 16ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

В силу ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

Таким чином, право власності на об'єкти нерухомості виникає у осіб, які уклали договір купівлі-продажу майбутньої нерухомої речі, за правилами частини 2 статті 331 ЦК України, тобто з моменту державної реєстрації в ДРРП цього права.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Законом України від 01.07.2004 № 1952- IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (надалі Порядок).

Відповідно до п. 57 Порядку для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та / або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно з п. 79 Порядку для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об'єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, у порядку, передбаченому пунктами 30-34 цього Порядку, подаються:

1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об'єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо);

2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо);

3) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

4) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна);

5) документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його реконструкції, - у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об'єкт нерухомого майна).

За змістом названих статей державній реєстрації підлягає право власності учасника фінансування будівництва (пайовика) об'єкта нерухомості, від забудовника вимагається передати квартиру пайовику і підписати передавальний акт, а також представити у орган реєстрації документи, що підтверджують факт створення об'єкта пайового будівництва (квартири).

Відповідно до пункту 4.1.3 договору підряду у будівництві підрядник зобов'язується здійснити оформлення права власності на належний замовнику об'єкт інвестування.

Як слідує з матеріалів справи, 17 листопада 2014 року до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції були представлені документи для реєстрації права власності на новостворений об'єкт нерухомості (квартира № 71 за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25) за ПРАТ «Ірокс». Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції ПРАТ «Ірокс» було відмовлено в державній реєстрації права власності на квартиру № 71 за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25, з посиланням на ненадання документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речового права на земельну ділянку, а також присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 24 грудня 2015 року № К/800/40506/15 у справі № 813/8629/14 було залишено в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року, якою в задоволенні позову ПРАТ «Ірокс» до державного реєстратора нерухомого майна Реєстраційної служби Львівського міського управлення юстиції про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії було відмовлено.

Відповідно до правового висновку, який міститься у Постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року у справі № 6-129цс14, захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі ст. 392 ЦК України.

В силу статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За таких обставин суд доходить до висновку, що оскільки свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, відповідно до статей 15, 16, 317, 331, 392 Цивільного кодексу України у взаємозв'язку зі статтею 64 Конституції України та статтями 12, 318 ЦК України, а також беручи до уваги роз'яснення постанови Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року у справі № 6-129цс14, тому квартира підлягає передачі позивачеві у власність, тому що маючи всі законні підстави для здійснення реєстрації права власності на приміщення, позивач позбавлений такої можливості, в той час як стаття 41 Конституції України проголошує право кожного мати майно у власності, володіти, користуватися і розпоряджатися ним як одноособово, так і спільно з іншими особами. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як за рішенням суду.

Та обставина, що з незалежних від позивача причин до теперішнього часу право власності спірну квартиру не зареєстроване за відповідачем, не може бути підставою для обмеження позивача в реалізації своїх прав власності на це майно, оскільки, виходячи з положень ст. 525, 526 ЦК України, учасник пайового будівництва, який належним чином виконав свої зобов'язання за договором шляхом внесення плати за квартиру в повному обсязі, має право розраховувати на належне виконання зобов'язань за договором з боку забудовника, а при невиконанні зобов'язання іншою стороною - вимагати захисту своїх прав, в тому числі і шляхом пред'явлення вимоги про визнання права власності на квартиру.

На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що позивач, як споживач, здійснив вкладення грошових коштів в будівництво квартири АДРЕСА_8, 25 у м. Львові, свої зобов'язання по фінансуванню будівництва житла, передбачені спірними договорами від 25.07.2007 року, виконав в повному обсязі, а також враховуючи, що забудовник втратив можливість реєстрації права власності за собою і не визнає таке право за позивачем, в зв'язку з чим ОСОБА_1 має право вимагати визнання права власності на зазначений об'єкт нерухомості в судовому порядку.

При цьому відсутність факту передачі квартири і підписання акту прийому-передачі не порушують чиїх-небудь прав і визнання права власності на квартиру, приведе до відновлення прав і законних інтересів.

На підставі вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов є підставним та підлягає до задоволення.

Що стосується зустрічного позову відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «ІРОКС» до ОСОБА_1 про розірвання договорів, то суд вважає, що зустрічні вимоги є взаємоповязаними з первісними вимогами, які судом задоволені, а тому зустрічний позов до задоволення не підлягає.

В силу дії ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягають судові витрати та кошти, сплачені за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 212, 213, 316, 319, 325, 328, 331, 334, 386, 392, 509, 525, 526, 538, 610, 651, 692 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Первісний позов задовольнити.

Зобовязати Приватне акціонерне товариство «ІРОКС» передати ОСОБА_1 шестикімнатну квартиру №71 загальною площею 235,2 кв.м., розташовану на 7, 8 поверхах та мансарді у багатоквартирному житловому будинку за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на шестикімнатну квартиру №71 загальною площею 235,2 кв.м., розташовану на 7, 8 поверхах та мансарді у багатоквартирному житловому будинку за адресою: м. Львів, вул. О. Бальзака, 25.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 акціонерного товариства «ІРОКС» до ОСОБА_1 про розірвання договорів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «ІРОКС» в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3654 грн. та 9240 грн. витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_10