Справа № 299/572/17
У Х В А Л А

Іменем України

20 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду від 12 квітня 2017 року за позовом представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до квартирно- експлуатаційного відділу міста Мукачева Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління і Виноградівської міської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4, про виключення квартири з числа службової і надання дозволу на приватизацію квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішення Виноградівського районного суду від 12 квітня 2017 р. у задоволенні позову відмовлено.

Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Доводить про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Указує, що спірна квартира не може бути службовою із-за порушення процедури надання такої квартири як службової, а тому спірна квартира мала бути надана чоловіку позивачки та членам її сімї не як службова, а на загальних підставах. Зазначає, що оскільки чоловік позивачки пропрацював на підприємстві більше як 10 років, то в силу вимог п.34 постанови Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 р. члени сімї померлого чоловіка позивачки не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення. Стверджує, що згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб КЕВ м. Мукачево Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління є юридичною особою.

У письмовому запереченні квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачева не визнав апеляційної скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін (а.с.107-109).

Суд дійшов висновку про необґрунтованість позову. При цьому встановив, що покійний чоловік позивачки ОСОБА_5 (помер 27.03.2010 р.) понад 25 років пропрацював на різних посадах по обслуговуванню житлового фонду спочатку в Мукачівській квартирно-експлуатаційній частині району, а з 17.11.2005 р. у КЕВ м. Мукачева.

24.12.2007 р. на підставі рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 27.11.2007 р. було видано ордер № 846 на вселення ОСОБА_5 із сімєю (включно з позивачкою) у службову двокімнатну квартиру площею 27 кв. м за № 1 по вул. Ардовецькій, 191, у м. Виноградів, яка знаходиться на балансі Мукачівського КЕВ Західного територіального квартино-експлуатаційного управління Міністерства оборони України. Обовязковою умовою для виключення квартир із числа службових є перебування військовослужбовців та осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України та відповідність займаного житла нормам законодавства, установленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сімї військовослужбовця із квартирного обліку. Однак, позивачка як і її покійний чоловік не є такою особою і на квартирному обліку в МОУ не перебуває, а потреба в спірній службовій квартирі не відпала. Окрім того, КЕВ м. Мукачева не вповноважений вирішувати питання щодо виключення квартири з числа службових, у тому числі подавати відповідні клопотання до виконавчого комітету органу місцевого самоврядування.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно зясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належним чином оціненим доказам.

Згідно з положеннями ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються матеріально-правового спору лише між ОСОБА_3 і КЕВ м. Мукачева, не заслуговують на увагу як суперечні обставинам справи, письмовим доказам і належним до застосування нормам матеріального права.

Так, твердження представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про наявність усіх підстав для зняття із квартири службового статусу через те, що чоловік позивачки не був субєктом, на якого поширюється постанова Ради міністрів УРСР № 37 від 04.02.1988 «Про службові жилі приміщення», а тому квартира мала бути надана йому на загальних підставах, не заслуговують на увагу, оскільки ні наказ КЕВ м. Мукачева № 97 від 10.07.2006 р. «Про виділення житлових приміщень, які надійшли від вивільненого житлового фонду», ні рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради № 730 від 27.11.2007 р., ні виданий на його підставі службовий ордер № 846 від 24.12.2007 р. (а.с.10, 39) ОСОБА_5 (за життя) і позивачем не оспорені й такі в судовому порядку недійсними не визнавались (доказів зворотного немає).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Однак, питання включення спірної квартири до числа службових також не було та не є предметом судового спору.

Доводи апеляційної скарги про гарантії для певних категорій осіб від виселення із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення не мають правового значення, оскільки виходять за межі спірних правовідносин.

Апеляційні доводи позивачки з приводу відмови відповідачів у виключенні спірної квартири з числа службових не спростовують висновків суду першої станції як суперечні належним до застосування нормам матеріального права.

Так, відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Установлено та не заперечується, що спірна квартира належить до житлового фонду Міністерства оборони України та знаходиться в оперативному управлінні КЕВ м. Мукачева.

Згідно з вимогами п.3.5. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 19 червня 2014 року № 401, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 липня 2014 р. за № 788/25565, для включення (виключення) квартир до (із) числа службових у ГКЕУ ЗС України за пропозиціями начальників гарнізонів, погодженими з КЕВ (КЕЧ) району та головами гарнізонних житлових комісій, готується проект доповіді Міністру оборони України разом з проектами листів до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До доповіді щодо виключення квартир з числа службових обов'язково додається протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України, на якому розглядалося це питання.

Тобто, питання виключення квартири з числа службових має вирішуватися органом місцевого самоврядування на підставі клопотання МО України за пропозицією начальника гарнізону, погодженою із КЕВ (КЕЧ) району та головою гарнізонної житлової комісії, а не за клопотанням квартиронаймача чи членів його сім'ї.

При цьому, порушення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов'язком балансоутримувача. Водночас, чинним законодавством не передбачено такий порядок вирішення спору як шляхом примусової зміни статусу житла судовим рішенням.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Помилкове твердження суду першої інстанції про те, що відповідач КЕВ м. Мукачева не є юридичною особою, не призвело до неправильного вирішення справи, а за приписами ст. 308 ч.2 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1.Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2.Рішення Виноградівського районного суду від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: