Провадження №2/760/1518/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Усатової І.А.
при секретарі - Літвінчук А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач звернувся до суду з позовом та просив у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики, стягнути з нього 25 000,00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 березня 2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики.
Вказує, що на підтвердження отримання грошових коштів відповідачем надано відповідну розписку від 09 березня 2016 року, в якій визначено строк повернення коштів в сумі 20 000,00 гривень не пізніше 01 травня 2016 року. Також позивач посилається на те, що договором позики передбачено, що за порушення умов цього договору відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 25% від суми позики, що не повернута.
Пояснено, що на підставі вищевикладеного, станом на день подачі позовної заяви відповідача перед позивачем складає 25 000,00 гривень.
Позивач зазначає, що, в строк визначений в розписці і на дату подання позову, відповідач кошти не повернув, а тому просить суд позов задовольнити.
В судове засідання позивач не з'явився, представником позивача до суду була подана заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судові засідання 30.11.2016 та 02.03.2017 не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України.
Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 09 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики(безвідсотковий), згідно якого останній отримав кошти в сумі 20 000,00 гривень, строк надання позики становив з моменту реальної передачі всієї грошової суми до 01.05.2016 (а.с. 11).
На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем надано відповідну розписку від 09 березня 2016 року, в якій визначено строк повернення коштів не пізніше 01 травня 2016 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 12).
Таким чином, виходячи з вище встановленого, суд вважає, що позивач свої зобов'язання за договором позики у повному обсязі виконав та надав відповідачу позику в розмірі 20 000,00 гривень.
Встановлено, що в порушення умов договору відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання по поверненню суми позики не виконав, в зв'язку з чим у нього виникло прострочене зобов'язання.
Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України).
Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.
Статтями 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як передбачено ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Як визначено частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд зазначає, що зазначений вище договір підписаний в двосторонньому порядку сторонами без будь-яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнавався недійсним.
Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги щодо стягнення суми позики в розмірі 20 000,00 гривень, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь штраф за порушення умов договору у розмірі 25% від суми позики, що не повернута.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Так, пунктом 4.1. Договору позики передбачено, що за порушення умов цього договору винна сторона зобов'язана сплатити позикодавцю штраф у розмірі 25% від суми позики ,що не повернута.
Беручи до уваги невиконання відповідачем умов договору позики, неповернення суми позики, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь штрафу в сумі 5000 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Беручи до уваги вищенаведене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.
Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в сумі 551,21 грн.
Керуючись ст.ст. 526, 549, 610-612, 1046, 1047, 1048 ЦК України,ст.ст. 57-60, 88, 212-214, 224 ЦПК України, суд,-
Позов - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 25 000,00 грн.
Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,21 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: І. А. Усатова