У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Ізмайлової Т.Л.,
Євтушенко О.І.,Карпенко С.О.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6про звернення стягнення на предмет застави та просило з урахуванням уточнених позовних вимог вилучити у відповідача та передати у заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль Chery, модель SQR7130S21, 2008 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6; зобов'язати відповідача ОСОБА_6 передати ПАТ КБ «Приватбанк» комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію згаданого транспортного засобу (технічний паспорт); звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Chery, модель SQR7130S21, 2008 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави є передчасними, оскільки не дотримано вимог, передбачених ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII (далі - Закон № 2654-XII), за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 1 статті 20 Закону № 2654-XII передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року № 1255-IV (далі - Закон № 1255-IV)обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1255-IV обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Зі змісту статті 28 Закону № 1255-IV вбачається, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих позивачем доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій взято до уваги, що позивачем направлено боржникові повідомлення (вимогу), датовану 24 листопада 2014 року № 30.1.0.0/2-220 про погашення простроченої заборгованості за кредитом на загальну суму 10 659,92 грн (а.с. 8), проте позивач у позовній заяві просить звернути стягнення на предмет застави в рахунок заборгованості відповідача в розмірі 15 730,29 грн, яка значно перевищує суму зазначену у вимозі. Підтверджуючих документів, що боржником отримано вказане повідомлення, матеріали справи не містять. Недотримання заставодержателем вимог ч. 1 ст. 25 Закону № 1255-IVє перешкодою для звернення стягнення на предмет застави, але не позбавляє останнього права на звернення до боржника з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко