АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Станішевській Б.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи Скопич Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_4, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба в справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Служба в справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить надати дозвіл на виїзд її спільної з відповідачем доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею без письмової згоди відповідача за межі України, а саме з:

- 21 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року в Об'єднанні Арабські Емірати;

- 22 грудня 2017 по 31 грудня 2017 року до Фінляндії;

- 11 січня 2018 року по 17 січня 2018 року на тимчасово окуповану територію АРК;

- 25 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року до Грузії а Азербайджану;

- 24 травня 2018 року по 30 червня 2018 року на тимчасово окуповану територію АРК;

- 11 липня 2018 року по 14 серпня 2018 року до Франції;

- 15 серпня 2018 року по 28 серпня 2018 року на тимчасово окуповану територію АРК;

- 22 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року до Туреччини;

- 22 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року до Великобританії.

Справа № 760/5882/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9208/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
В позовній заяві посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_8. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року та розпорядженням Опікунської ради Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 лютого 2016 року було встановлено графік спілкування відповідача з донькою - в 1 декаду кожного непарного місяця з 8:00 год. до 20:00 год. в присутності матері. Відповідач не виконує рішення суду, не спілкується з донькою, остання їх зустріч відбулася в листопаді 2016 року. В зв'язку з перебуванням доньки на обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №1 Шевченківського району з народження, їй рекомендовано щорічне оздоровлення. З жовтня 2015 року вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надання дозволу на виїзд дитини за кордон для оздоровлення, однак відповідач відмовляв їй у цьому. Оскільки вона дбає про стан здоров'я доньки та має фінансові можливості для її оздоровлення за кордоном, вважає , що відповідачем порушуються норми Сімейного кодексу України та Конвенції ООН «Про права дитини», в зв'язку з чим страждає здоров'я дитини. Виходячи з цього, просила задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи Скопич Д.І. підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

До суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про залишення апеляційної скарги без розгляду у зв'язку із задоволення її вимог, у задоволенні якої судом відмовлено, оскільки процесуальним законодавством не передбачено залишення апеляційної скарги без розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57−60 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час шлюб сторін розірваний, дитина проживає з матір»ю.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року встановлений графік спілкування відповідача з дитиною.

З довідки, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №1 Шевченківського району м. Києва від 06 червня 2016 року вбачається, що доньці сторін рекомендовано щорічне оздоровлення влітку на морі.

З психолого-педагогічної характеристики дитини, виданої Дошкільним навчальним закладом комбінованого типу №23 Шевченківського району м. Києва №01-34/21 від 23 березня 2017 року, вбачається що дитина відвідує вказаний заклад, має добрий стан здоров'я та всебічно розвинута відповідно до свого віку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставинам, викладених у позовній заяві, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги в частині ухилення батька від участі у вихованні дитини та не виконання рішення суду про встановлення графіку спілкування з дитиною відповідачем правового значення для вирішення даного спору не мають.

Судом установлено, що в квітні 2017 року відповідач надав дозвіл на виїзд дитини до АР Крим на відпочинок, де проживають батьки позивача, до кінця літа, що підтверджується наданою ним копією заяви від 20 квітня 2017 року.

Враховуючи викладене, батько дитини не заперечує проти надання дозволу на виїзд доньки до АР Крим на відпочинок, який має разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон в інші зазначені позивачкою країни, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки останньою не підтверджено належними доказами необхідність такого виїзду без згоди батька, враховуючи його заперечення.

За вищевикладених обставин, враховуючи пояснення сторін та надані суду докази, суд вважає, що виїзд дитини за кордон лише за розсудом матері без дозволу батька порушуватиме права відповідача та суперечитиме інтересам дитини, тому вимоги про це задоволенню не підлягають.

Посилання в апеляційній скарзі на не вірне застосування норм матеріального права є безпідставним, а суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, вірно виходив з його недоведеності, та відсутності доказів перешкоджання відповідачем у виїзді дочки за кордон. Крім того в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, представник відповідача повідомив суду, що на даний час відповідачем надано дозвіл на виїзд дитини за кордон, що підтверджується і заявою позивача про залишення апеляційної скарги без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

Суд першої інстанції повно, всебічно, об'єктивно з'ясував обставин справи, надав належну оцінку поясненням сторін та доказам по справі.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: