Провадження №22-ц/784/1930/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 484/3989/16-ц Головуючий І інстанції - Закревський В.І.
Провадження № 22-ц/784/1930/17 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 22.08.2008 року між ВАТ «Ощадбанк», назву якого змінено на ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 480, згідно якого банк надав останньому кредит на споживчі цілі у розмірі 12000 грн. зі сплатою 28 % річних за користування кредитом на 24 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21 серпня 2010 року. 22.08.2008 року в забезпечення виконання умов Договору, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 791, за яким поручителем виступила ОСОБА_3, та договір № 792, за яким поручителем виступив ОСОБА_1, і згідно яких поручителі в повному обсязі зобов'язалися солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором. Починаючи з лютого 2009 року ОСОБА_2 нерегулярно та не в повному обсязі сплачував чергові платежі, спричинивши банку матеріальні збитки. У зв'язку з цим позивач звернувся з позовом до суду і рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.08.2009 р. позов було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в сумі 4562,77 грн. Проте, і в подальшому позичальник чергові платежі по кредиту сплачував нерегулярно та не в повному обсязі, через що утворилася заборгованість за кредитним договором. У зв'язку з частковим погашенням ОСОБА_2 кредитної заборгованості в січні 2017 р. у сумі 500 грн., та в лютому 2017 р. - 3000 грн., позивач надав суду уточнену позовну заяву щодо зменшення позовних вимог, та на підставі викладеного просив суд остаточно стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 480 від 22.08.2008 р. станом на 12.02.3017 р. у загальному розмірі 19220,75 грн., з яких : 70 грн. сума заборгованості за комісією; 19150,88 грн. - сума пені, а також суми інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом у розмірі 7457,94 грн. та за відсотками у розмірі 18,11 грн., а також 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом у розмірі 1417,49 грн., та за відсотками у розмірі 117,52 грн., а всього 28231 грн. 94 коп. Також просив суд стягнути 1378 грн. судового збору.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено повністю. Судом вирішено стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 480 від 22.08.2008 року станом на 12.02.2017 року в загальному розмірі 28231 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач звернувся до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, та пояснив, що боржник продовжує погашати заборгованість і на даний час розмір не погашеної заборгованості становить 1532 грн.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Судом було встановлено, що 22.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (назву було змінено на ПАТ "Державний ощадний банк України") в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2 укладено кредтний договір № 480, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 12 000 грн. під 28% на споживчі цілі на строк 24 місяці з терміном остаточного погашення не пізніше 21 серпня 2010 року. Згідно п. 1.6 Договору погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 500 грн. до 25 числа кожного місяця починаючи з наступного місяця після видачі кредиту. Останнє погашення Кредиту здійснюється позичальником не пізніше 21.08.2010 року. Згідно п. 1.8 Договору за надання банківських послуг по обслуговуванню кредиту позичальник щомісячно сплачує Банку комісію в розмірі 0,05 % від залишку суми кредиту , але не менше 5 грн.

Крім того, згідно Договору поруки № 791 від 22.08.2008 року поручителем перед позивачем за виконання зобов'язань ОСОБА_2 виступає ОСОБА_3, а відповідно до Договору поруки № 792 від 22.08.2008 року поручителем перед позивачем за виконання зобов'язань ОСОБА_2 виступає ОСОБА_1

Згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.08.2009 року в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 вже стягнуто заборгованість за кредитним договором № 480 від 22.08.2008 року у сумі 4562 грн. 77 коп. станом на 01.07.2009 року.

Заборгованість відповідачів перед банком за період з 01.07.2009 р. по 12.02.2017 року становить 28 231 грн., що включає в себе: 70 грн. - сума заборгованості за комісією; - 19150 грн. 88 коп. - сума пені; - 7457 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом; - 18 грн. 11 коп. - сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за відсотками; - 1417 грн. 49 коп. - 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом; - 117 грн. 52 коп. - 3% річних від прострочених сум заборгованості за відсотками.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) відповідно до ст. 1054 ЦК України зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу , процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи викладене, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, законними і такими, що підлягають задоволенню.

Висновки суду відповідають матеріалам справи та законодавству, зазначеному в тексті рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що порука припинилася не заслуговуть на увагу, виходячи з наступного.

Як убачається з п. 4.1 договору поруки, укладеного між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_1 від 22.08.2008р. в забезпечення виконання кредитного договору № 480, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором. Крім того, згідно п. 4.5 даного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.4 ст. 559 та ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов'язань поручителя (в тому числі, але не виключно, щодо строку пред'явлення кредитором вимоги до поручителя за цим договором, сплати поручителем суми кредиту, процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені та інших платежів), що передбачені умовами цього договору.

Ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Виходячи з сукупного аналізу даної норми права та пунктів 4.1 та 4.5 договору поруки, укладеного між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_1 від 22.08.2008р. в забезпечення виконання кредитного договору № 480, слід дійти висновку, що сторони встановили і строк дії поруки в 3 роки з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Крім того, слід враховувати, що згідно ч.1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. При цьому під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_1.) взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21 серпня 2010 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з тексту кредитного договору ( п.1.6) позичальник зобов'язався погашати заборгованість щомісяця рівними частками в сумі 500грн. до 25 числа кожного місяця.

Згідно п.2.1 договору поруки у разі порушення божником зобов'язання за кредитним договором кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника. Якщо при настанні строку платежу відповідно до кредитного договору, божником не буде сплачено платіж, боржник або кредитор зобов'язуються повідомляти поручителя про прострочення платежу( п.2.4). Поручитель зобов'язується протягом 5 календарних днів з моменту отримання повідомлення кредитора або боржника згідно з п.2.4 даного договору виплатити несплачену боржником суму кредиту( п.2.5).

Отже, оскільки за договором поруки відповідальність поручителя наступає у разі невиконання боржником свого обов'язку за кредитним договором у такому ж обсязі, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя після закінчення строку, встановленого в договорі поруки для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу строку, встановленого в договорі поруки.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-272 цс16 від 29 червня 2016р., № 6-1009цс17 від 14 червня 2017р.

Отже, у справі яка переглядається, суд не врахував, що через невиконання відповідачами умов кредитного договору, позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором і що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.08.2009 року в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 вже стягнуто заборгованість за кредитним договором № 480 від 22.08.2008 року у сумі 4562 грн. 77 коп. станом на 01.07.2009 року.

Про застосування строків позовної давності учасники процесу в суді першої інстанції не заявляли. Боржник продовжує сплачувати платежі за кредитним договором, але в меншому розмірі, ніж визначено умовами кредитного договору, тому і виникла заборгованість. Як пояснила в суді представник позивача, на даний час остаток непогашеної заборгованості з урахуванням інфляційних нарахувань становить 1532грн.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що підстав вважати поруку припиненою не має.

Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни рішення не має.

Керуючись ст. ст. 303. 307. 308. 314. 315 ЦПК України, судлова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий Судді