Провадження № 22-ц/780/4507/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 03.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

3 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою у відповідності до норм ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України та просила суд: скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельні ділянки площею 0,1056 га та 0,1444 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вулиця Чкалова, 10; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, розташованої за вищевказаною адресою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 18 вересня 1976 року по 29 травня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 В 2006 році сторонами у справі був побудований житловий будинок на земельній ділянці по вул. Чкалова, 10 в с. Хотів, Києво-Святошинського району. У звязку з припинення шлюбу та не бажанням відповідача у добровільному порядку здійснити поділ вказаного домоволодіння вона вимушена була звертатися до суду та в судовому порядку, відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2013 року вказаний житловий будинок був поділений по 1/2 частині за кожним із подружжя. На підставі вказаного рішення суду 02 березня 2015 року вона зареєструвала своє право власності на 1/2 частину житлового будинку, за вище вказаною адресою про що занесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказаний житловий будинок та господарські споруди, співвласником якого вона є, розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, що має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, тому вона вважає, що відповідно до чинного законодавства до неї перейшло право власності на цю земельну ділянку у розмірі відповідно до її частки у праві власності на житловий будинок .

Проте, в листопаді 2016 року вона дізналася, що Гореницькою сільською радою 11 жовтня 2016 року було здійснено державну реєстрацію права власності на 3 земельні ділянки, шо розташовані у селі Хотів по вулиці Чкалова, 10, власником яких є ОСОБА_3, тобто фактично відповідачем було здійснено поділ земельної ділянки площею 0, 2500 га на 2 окремі площею 0,1056 га та 0,1444 га, третя земельна ділянка площею 0,0356 га залишилася без змін.

На даний час, будинок та господарські будівлі, співвласниками яких є вона та відповідач у справі, розташовані на земельній ділянці площею 0,1056 га, внаслідок чого звужується її право на отримання у власність земельної ділянки наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Просила у судовому порядку захистити її права.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідач у справі ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подав заперечення на апеляційну скаргу у яких просив відхилити апеляційну скаргу позивачки, а рішення суду залишити без змін, мотивуючи свої доводи тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням вимог процесуального та матеріального права на підставі наданих сторонами та досліджених судом доказах.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того що до позивачки ОСОБА_2 у порядку ст. 120 Земельного кодексу України, як власника 1/2 частини будинку за адресою с. Хотів, вул. Чкалова, 10, переходить право власності на 1/2 земельної ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, при цьому відповідач ОСОБА_3 як власник земельної ділянки загальною площею 0,2856 га. був наділений правами визначеними ст. 317 ЦК України, стосовно поділу спірної земельної ділянки та відповідної реєстрації і вказана державна реєстрація права власності на утворені земельні ділянки, не суперечила вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанові КМУ № 1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому суд, не знайшов підстав для скасування державної реєстрації прав власності відповідача ОСОБА_5 на земельні ділянки за адресою с. Хотів, вул. Чкалова, 10.

Колегія суддів погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції не може, виходячи з наступних обставин.

Так з матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що позивачка у справі ОСОБА_2 з 18 вересня 1976 року по 29 травня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 В 2006 році сторонами у справі був побудований житловий будинок на земельній ділянці по вул. Чкалова, 10 в с. Хотів, Києво-Святошинського району. У звязку з припинення шлюбу та не бажанням відповідача у добровільному порядку здійснити поділ вказаного домоволодіння вона вимушена була звертатися до суду та в судовому порядку здійснювати поділ спільно набутого майна подружжя в тому числі і домоволодіння (житлового будинку та земельної ділянки), що розташовано за вище вказаною адресою.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2І задоволено, визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя нерухоме майно: житловий будинок 2006 року побудови загальною площею 97,4 кв.м., житловою площею 55, 6 кв.м., погріб; сарай, 3; навіс, И; гараж, Л; вимощення, II; огорожа, 6-8, 10, 11, що входить до складу домоволодіння та земельну ділянку, розміром 0,2856 га з цільовим призначенням для ведення ОПГ та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які знаходяться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Хотів, вулиця Чкалова, будинок 10. Поділено вказане майно між подружжям та визнано за кожним із них по 1/2 частині.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 червня 2014 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2014 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розміром 0,2856 га для ведення ОПГ та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по вул. Чкалова, 10 у с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.09.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 11.2014 року позовну вимогу ОСОБА_2 щодо розподілу земельної ділянки залишено без розгляду. (а.с.16-33)

Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 після набрання рішенням законної сили, 02 березня 2015 року, зареєструвала за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 97.4 кв.м., житловою 55.6 кв.м., в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом від 06 березня 2015 року (а.с. 7)

Разом з тим, 11 жовтня 2016 року Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району, як органом уповноваженим здійснювати реєстраційні дії, було здійснено реєстрацію поділу земельної ділянки площею 0.2500 га. по вул. Чкалова, 10 в с. Хотів, на дві окремі земельні ділянки площами : 0.1056 га з присвоєнням кадастрового номеру :01:014:5332, та 0.1444 га з присвоєнням кадастрового номеру :01:014:5333, що підтверджується відповідними витягами із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. (а.с. 8,9).

Вирішуючи питання щодо законності дій відповідачів про поділ земельної ділянки виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Чкалова, 10 в с. Хотів, Києво-Святошинського району Київської області, колегія суддів виходить із наступного.

За змістом статті 377 ЦК України ( в редакції яка діяла на час поділу житлового будинку за рішення суду 11.02.2014р.). до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно до частини, 1,4, 6 статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України , особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Згідно підпункту ґ пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V -і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України № 1702-VІ від 5 листопада 2009 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Окрім того, частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен зі співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі, або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу .

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України .

За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої цієї статті учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Таким чином колегія суддів вважає, що оскільки за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2013 року за позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, визнано право власності по 1/2 частині на житловий будинок №10 по вул. Чкалова, в с. Хотів, позивачка ОСОБА_2 у встановленому порядку 02 березня 2015 року зареєструвала вказане своє прво в Держдавному реєстрі речових прав, тому співвласники вказаного будинку мають рівні права на земельну ділянку площею 0.2500 га. на якій він розташований згідно до Державного акту серії ІV-КВ №041659 виданий 18 жовтня 1997 року .

Відповідно до норм ст. 67 Земельного кодексу України ( який діяв на час надання земельної ділянки під будівництво вказаного будинку 1997 р.) громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара.

Аналогічна норма щодо розміру ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у вищезазначеному розмірі ( 0.2500 га.) міститься і в діючій редакції ст. 121 ч.1 п. «г» ЗК України.

Тому колегія суддів виходячи із наданих сторонами у справі доказів зокрема кадастрового плану земельної ділянки площею 0.2500 га. кадастровий номер якої :01:014:5002, та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1507/1 від 18 березня 2014 року вважає що позивачка як співвласник 1/2 частини житлового будинку №10 по вулиці Чкалова, в с. Хотів, має право відповідно до норм ст. 88, 120 ЗК, ст. 356, 364?367, 377 ЦК України має право на отримання у власність ? частини вказаної вище земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки Гореницька сільська рада Києво-Святошинського району, здійснюючи 11 жовтня 2016 року реєстрацію перерозподілу земельної ділянки за зверненням ОСОБА_3 з 0.2500 га по вулиці Чкалова, 10 в с. Хотів на окремі земельні ділянки 0.1056 га, та 0.1444 га не врахувала вище вказаних норм права, а також те, що вказаний перерозподіл призведе до порушення прав ОСОБА_2, оскільки таким чином звужується її право на отримання земельної ділянки більшим розміром.

Враховуючи вкладені обставини колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог позивачів, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 309, 314,316, 319 ЦПК України, ст. 88, 120 ЗК України, ст. 19, 41 Конституції України та ст. 356, 364?367, 377 ЦК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та визнання права власності задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельні ділянки площею 0,1056 га та 0,1444 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вулиця Чкалова, 10.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер ділянки :01:014:5002, розташованої за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вулиця Чкалова, 10.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_6