У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції у Житомирській області, державний нотаріус Олевської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, про встановлення факту батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що у період з 1976 року по 1977 року її мати ОСОБА_7 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 Під час спільного проживання народилась вона. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 помер. Він за життя визнав своє батьківство відносно неї, але не був зазначений батьком в актовому записі про її народження. Проте відповідач, який є спадкоємцем ОСОБА_8, не визнає її право на спадщину як його дочки.

Уточнивши вимоги, просила встановити факт, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції у Житомирській області внести зміни до актового запису про народження від 09 квітня 1977 року № 15, здійсненого виконавчим комітетом Кам'янської сільської ради Олевського району Житомирської області в графі «Відомості про дитину» змінити прізвище з «ОСОБА_10» на «ОСОБА_11», по-батькові «ОСОБА_12» на «ОСОБА_13», в графі «Дата народження» зазначити «ІНФОРМАЦІЯ_4 року», в графі «Громадянство» зазначити «громадянин України».

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства - задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Олевськ Житомирської області, є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Кам'янка Олевського району Житомирської області. Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції у Житомирській області внести до актового запису про народження від 09 квітня 1977 року № 15 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, здійсненого виконавчим комітетом Кам'янської сільської ради Олевського району Житомирської області уродженки с. Камянка Олевського районуЖитомирської області, зміни, а саме: в графі «Відомості про дитину» змінити прізвище з «ОСОБА_10» на «ОСОБА_11», а по-батькові «ОСОБА_12» на «ОСОБА_13», в графі «Відомості про батька» змінити прізвище, власне ім'я та по-батькові «ОСОБА_14» на «ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України».

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 06 липня 2016 року рішення Олевського районного суду Житомирської області від 13 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз'яснено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. У разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства (ч. ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України).

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (ст. 212 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК Українивизначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив з того, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання та ведення господарства ОСОБА_8 та ОСОБА_7, а також спільного виховання та утримання ОСОБА_4 Не надано також доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 за життя визнавав ОСОБА_4 своєю дочкою.

Разом з тим судом встановлено, що ОСОБА_8 прожив з ОСОБА_9 без реєстрації шлюбу 52 роки, дітей від шлюбу не мав. 12 квітня 2011 року ОСОБА_8 склав заповіт, яким заповів все своє майно племіннику - ОСОБА_5, що також свідчить про те, що ОСОБА_8 не визнавав ОСОБА_4 як свою дочку, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться за межами компетенції суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що апеляційним судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Судді: Т.О. Писана
І.М. Завгородня
О.В. Попович