Справа № 442/8262/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/783/2609/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» про визнання незаконним та скасування наказу № 23 від 03 листопада 2016 року «Про звільнення працівників у зв'язку з ліквідацією підприємства»; визнання звільнення його з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним; поновлення на роботі на ПАТ „ДЗАК" на посаді електрозварювальника; стягнення з ПАТ „ДЗАК" середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ № 23 від 03 листопада 2016 року «Про звільнення працівників у зв'язку з ліквідацією підприємства» в частині звільнення ОСОБА_3. Поновлено ОСОБА_3 на посаді електрозварювальника у Публічному акціонерному товаристві «Дрогобицький завод автомобільних кранів». В іншій частині в позові відмовлено. Позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу залишено без розгляду. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» 1280, 00 грн. судового збору в дохід спеціального фонду Державного бюджету України. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що наказ про звільнення працівників № 23 від 03.11.2016 року, на момент його прийняття був законним, оскільки на момент його винесення була відкрита ліквідаційна процедура, працівників було попереджено про наступне вивільнення у двохмісячний строк, звільнення відбулось із нарахуванням допомоги, а працівникам які мають переважне право на залишення на роботі було запропоновано вакансії, які доступні у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості. Крім цього, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 224 ЦПК України, оскільки відповідач двічі не з'явився в судове засідання, хоча був повідомлений належним чином та не повідомив суд про причини неявки, а тому судом повинен був проводитись заочний розгляд справи у разі не заперечення такого розгляду позивачем. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для звільнення позивача на підставі п.1 ч. ст. 40 КЗпП України у зв»язку з ліквідацією ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», оскільки така ліквідація не відбулася, а провадження у справі про банкрутство було припинене.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" звільнення працівників боржника може здійснюватись після порушення провадження у справі про банкрутство та призначення господарським судом розпорядника майна.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України „Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується записами у трудовій книжці, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ „ДЗАК" з 01 лютого 2011 року і був звільнений з роботи з 07 листопада 2016 року на підставі наказу генерального директора Публічного акціонерного товариства „Дрогобицький завод автомобільних кранів" ОСОБА_4 № 23 від 03 листопада 2016 року „Про вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією підприємства".

Тобто, ОСОБА_3 був звільнений з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку з ліквідацією ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів».

Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2015 року ухвалою Господарського суду Львівської області було порушено провадження у справі № 914/1542/15 про банкрутство ПАТ „ДЗАК", введено процедуру розпорядження майном боржника і призначено розпорядником майна арбітражного керуючого ОСОБА_5, 09 серпня 2016 року постановою Господарського суду Львівської області по справі № 914/1542/15 ПАТ „Дрогобицький завод автомобільних кранів" визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

19 вересня 2016 року постановою Львівського господарського апеляційного суду скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 17 червня 2015 року, якою було порушено провадження про банкрутство ПАТ „ДЗАК" та припинено провадження у справі про банкрутство.

28 жовтня 2016 року ухвалою Вищого господарського суду України прийнято до провадження касаційні скарги ліквідатора ПАТ „ДЗАК" та ПАТ „ВТБ Банк" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19 вересня 2016 року у справі № 914/1542/15. 09 листопада 2016 року постановою Вищого господарського суду України касаційні скарги ліквідатора ПАТ „ДЗАК" ОСОБА_5 та ПАТ „ВТБ Банк" залишено без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19 вересня 2016 року у справі № 914/1542/15 залишено без змін та поновлено виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 19 вересня 2016 року у справі № 914/1542/15.

Відповідно до ст. 105 ГПК України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Зважаючи на скасування Львівським господарським апеляційним судом ухвали Господарського суду Львівської області від 17 червня 2015 року, якою було порушено провадження про банкрутство ПАТ „ДЗАК", та припинення провадження у справі про банкрутство, враховуючи набрання постановою Львівського господарського апеляційного суду законної сили 19.09.2016 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що на день звільнення позивача ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» провадження про банкрутство було припинене, підприємство не перебувало у стадії ліквідації.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що станом на 07 листопада 2016 року, на день звільнення ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство „Дрогобицький завод автомобільних кранів" не було ліквідованим, а також не перебувало у стадії визнання його банкрутом, і оскільки звільнення працівників боржника може здійснюватись після порушення провадження у справі про банкрутство та призначення господарським судом розпорядника майна, вірним є висновок суду про незаконність наказу генерального директора Публічного акціонерного товариства „Дрогобицький завод автомобільних кранів" ОСОБА_4 № 23 від 03 листопада 2016 року „Про вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією підприємства" щодо звільнення ОСОБА_3, оскільки такий виданий з недотриманням п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та порушує права позивача, а відтак позивач, з врахуванням ч.1 ст. 235 КЗпП України, як незаконно звільнений працівник, підлягає поновленню на роботі електрозварювальником.

Доводи апелянта про законність наказу директора ПАТ «ДЗАК» № 23 від 03.11.2016 року про звільнення працівників на момент його прийняття, оскільки на день його прийняття була відкрита ліквідаційна процедура, працівників було попереджено про наступне вивільнення у двохмісячний строк, звільнення відбулось із нарахуванням допомоги, а працівникам які мають переважне право на залишення на роботі було запропоновано вакансії, які доступні у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості, спростовується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 року, що набрала законної сили в день її прийняття, згідно з якою ухвала Господарського суду Львівської області від 17 червня 2015 року, якою було порушено провадження про банкрутство ПАТ „Дрогобицький завод автомобільних кранів" була скасована, провадження у справі про банкрутство було припинене.

Інші доводи також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.