Справа № 373/571/16-ц Головуючий у І інстанції Опанасюк І. О.
Провадження № 22-ц/780/1700/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 25.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Волошині В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа на стороні відповідача: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню , -

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що для вчинення виконавчого напису представником банку не було подано належних документів, які б підтверджували безспірність заборгованості, які передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, з моменту виникнення права вимоги та до моменту вчинення виконавчого напису пройшло більше трьох років.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просив суд визнати виконавчий напис №914 від 15 лютого 2016 вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на кредитному договорі № К2НОRХ3660023 від 08 серпня 2006 укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» таким. що не підлягає виконанню.

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 914 від 15 лютого 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу за кредитним договором № К2НОКХ3660023 від 08 серпня 2006 року в розмірі 28061,33 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. судового збору.

Не погодившись з рішення суду, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що безспірність заборгованості та відповідність виконавчого напису вимогам закону підтверджується фактом надання нотаріусу усіх документів, що передбачені п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Також вказують на те, що строк позовної давності не пропущено, враховуючи, що останній платіж по кредитному договору здійснено позичальником 18 липня 2014 року.

До суду апеляційної інстанції не з»явився позивач ОСОБА_2. будучи належним чином повідомленим про судовий розгляду в розумінні ч.5 ст. 74 ЦПК України, оскільки позивач, за даними поштового відділення, відсутній ( не проживає ) у місці, яке він сам зазначав у позовній заяві ( а.с.191,196). За таких обставин, суд не має законних підстав для відкладення справи, оскільки, згідно з ч.2 ст.і 305 ЦПК неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що розмір заборгованості боржників у виконавчому написі нотаріуса неможливо вважати узгодженим і безспірним, оскільки позивачем надано копії квитанції, з яких вбачається, що ним повністю погашено борг відповідно до умов кредитного договору; крім того, нотаріус видав виконавчий напис 15 лютого 2016 року по кредитному договору, укладеному 8 серпня 2006 року, отже, з пропуском трирічного строку позовної давності.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він суперечить вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до стаття 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ст. 88 Закону України "Про нотаріат", п.3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до п.1 вказаного Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № К2НОКХ3660023 відповідно до якого, відповідач зобов'язався надати йому кредит у сумі 747,12 гривень з терміном повернення до 08 серпня 2007року.

15 лютого 2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 був вчинений виконавчий напис за кредитним договором № К2НОКХ3660023 від 08 серпня .2006, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 та запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 26 361 грн. 33 коп., де сума заборгованості з відсотками становить 7811, 83 грн., комісія 147 грн.95 коп., пеня 17146 грн. 25 коп., штраф 1255 грн. 30 коп., а всього, з урахуванням витрат, пов»язаних із вчиненням виконавчого напису 28061 грн. 33 коп.

Саме такий розмір кредитної заборгованості зазначено банком у письмовій вимозі боржнику ОСОБА_2 , яка 03 лютого 2016 року направлена банком на адресу, вказану у кредитному договорі останнім ( а.с.57-60).

Тобто, сума заборгованості за кредитним договором, за відсотками, пенею та штрафом повністю відповідає розрахунку, що був поданий до заяви про вчинення виконавчого напису, та, відповідно, аналогічна сума зазначена у виконавчому написі про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В основу розмежування понять «спірної» та «безспірної» заборгованості покладається не власне ставлення боржника до пред»явленої вимоги, а об»єктивна ознака, тобто фактичний склад і характер правовідносин. Вирішення питання чиє заборгованість об»єктивно безспірною, залежить від того, чи надано нотаріусу перелік документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку відповідно до вимог ст. 87 Закону України «»Про нотаріат».

Оскільки встановлено, що нотаріусу було надано кредитний договір; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, відповідно, висновок про те, що така заборгованість є спірною не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Суд першої інстанції не звернув увагу ці обставини, що свідчать про безспірність заборгованості, і безпідставно виходив з того, що з наданих позивачем квитанцій вбачається, що ним повністю сплачений борг відповідно до умов кредитного договору.

Разом з тим, такий висновок суду суперечить матеріалам справи, оскільки надані позивачем копії квитанцій, які підтверджують сплату ОСОБА_2 926 грн. 42 коп., не є повним погашенням заборгованості позивача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором, укладеним 8 серпня 2008 року, складає 26 361 грн. 33 коп., що видно з письмової вимоги банку та виписки з рахунку боржника( а.с. 57-60, 86-91, 104-105,210).

Однак, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України на вказані вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув та помилково дійшов висновку про те, що розмір заборгованості боржника у виконавчому написі нотаріуса є не безспірним.

Таким чином, нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму заборгованості, що підлягає стягненню та відповідає сумі заборгованості, яка була надіслана позичальнику, тобто заборгованість є безспірною.

Також не відповідає вимогам закону та матеріалам справи висновок суду першої інстанції про те, що нотаріус вчинив виконавчий напис із пропуском трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

З виконавчого напису вбачається, що період, за який провадиться стягнення, є з 8 серпня 2006 року по 26 січня 2016 року, а виконавчий напис вчинено - 16 лютого 2016 року, отже, в межах трирічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, як вбачається з виписки з рахунку боржника, останній платіж по кредитному договору у розмірі 223 грн. 76 коп. позивач сплатив 18 липня 2014 року ( а.с.210), отже, своїми діями визнав борг та перервав строк.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України у звязку з неправильним застосуванням судом норми матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки при вчинені виконавчого напису нотаріусу було подано документи, які свідчать про безспірність заборгованості, докази направлення боржникам письмової вимоги про усунення порушень у зобов'язанні, а також дотримано строк звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2016 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа на стороні відповідача: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмів 606 грн. 32 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді :