АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1131/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1036/К/17 суддя Соловйова Л.Я.
Категорія № 26 (I) Доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А. П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Борщ А.А.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - Маргієвої Євгенії Олександрівни

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до акту № 11 форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 21.10.2008 року встановлені причини його профзахворювання: вібраційної хвороби першої-другої стадії від дії загальних вібрацій, з синдромом полірадикулонейропатії попереково-крижової та шийної справа, з вираженим порушенням біомеханіки хребта на шийному і поперековому рівнях, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу та деф. артозу колінних суглобів, ПФС першого ступеню, рецидивуюче-прогредієнтний перебіг, та церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом. Т 75.2.

Профзахворювання виникли внаслідок роботи протягом 26 років 1 місяця в умовах впливу вібрації на підприємстві відповідача.

Наслідками роботи у шкідливих умовах стало призначення йому ІІІ групи інвалідності та встановлення 45 відсотків стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 19.11.2008 року, а потім 60 відсотків - висновком МСЕК від 17.11.2009 року.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «ІнГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 70000 грн. без врахування стягнення податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 35000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ІнГЗК» просить змінити рішення суду, зменшивши суму стягнутої на користь позивача моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та не ініціював питання про переведення на іншу роботу, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров'я; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований та не враховано, що позивач працював на інших підприємствах в умовах шкідливих факторів виробництва.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ІнГЗК» підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач 20.08.1981 року ОСОБА_2 прийнятий в цех технологічного автотранспорту водієм усіх марок дизельних автомашин з вивозу гірничої маси з кар'єру Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату; 17.04.1989 року переведений на рудник машиністом екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 куб.м в кар'єрі 4 розряду; 24.11.1989 року переведений на руднику машиністом екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 куб.м в кар'єрі; 28.10.1990 року переведений на руднику машиністом екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 куб.м в кар'єрі 6 розряду; 01.06.1992 року переведений на руднику машиністом екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 куб.м, зайнятий на відвалах кар'єра повний робочий день 6 розряду; 24.09.2009 року звільнений за власним бажанням у зв"язку з виходом на пенсію.

Відповідно до висновку санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 24.04.2008 року ОСОБА_2, працюючи машиністом екскаватора в кар'єрі, водієм всіх марок дизельних автомобілів по вивозу гірничої маси з кар'єра ВАТ «ІнГЗК» підпадав під вплив фіброгенного пилу, вібрації, шуму, робота пов'язана з фізичним перевантаженням (а.с. 12-15).

Відповідно до акту № 11 розслідування хронічного професійного захворювання від 21.10.2008 року, проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання ОСОБА_2, а саме:

- вібраційної хвороби першої-другої стадії від дії загальних вібрацій, з синдромом полірадикулонейропатії попереково-крижової та шийної справа, з вираженим порушенням біомеханіки хребта на шийному і поперековому рівнях, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу та деф. артозу колінних суглобів, ПФС першого ступеню, рецидивуюче-прогредієнтний перебіг, та церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом. Т 75.2.

Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 09.10.2008 року.

Пунктом 15 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи з 20.08.1981 року по 01.04.1988 року в ЦТА водієм всіх марок дизельних автомобілів по вивозу гірничої маси з кар'єра, з 17.04.1989 року по час розслідування машиністом екскаватора в кар'єрі, підпадав під вплив вібрації, показники якої перевищували ГДР внаслідок конструктивних недоліків обладнання, механізмів.

Причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу (26 років 1 місяць) в умовах впливу вібрації: рівень загальної вібрації - 105-115 дБ при нормативному значенні 101 дБ у машиніста екскаватора; 112-120 дБ при нормативному значені 107 дБ у водія автомобілів по вивозу гірничої маси з кар'єрі (а.с. 7-8).

При огляді МСЕК 19.11.2008 року ОСОБА_2 первинно встановлено профзахворювання з 17.11.2008 року по 01.12.2009 року з втратою професійної працездатності - 45 %. Встановлена ІІІ група інвалідності (а.с. 9).

При повторному огляді МСЕК 17.11.2009 року позивачу повторно встановлено 60 % втрати профпрацездатності з 17.11.2009 року безстроково, підтверджена 3 група інвалідності (а.с. 10).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 19 лютого 2016 року (а.с.7-8), причиною професійного захворювання позивача визнано тривалу роботу (26 років 1 місяць) в умовах впливу вібрації: рівень загальної вібрації - 105-115 дБ при нормативному значенні 101 дБ у машиніста екскаватора; 112-120 дБ при нормативному значені 107 дБ у водія автомобілів по вивозу гірничої маси з кар'єрі та встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, зокрема: керівництво ЦТА та кар'єру ВАТ «ІнГЗК».

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПрАТ «ІнГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Спростовуються доводи предстаника відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Посилання представника ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 21.10.2008 року, складеного комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, відповідачем не оспорюється та є дійсним.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про неврахування судом того факту, що ОСОБА_2 працював в шкідливих умов праці і на інших підприємствах, а ПрАт «ІнГЗК» не відповідає за шкоду, яка могла бути заподіяна іншими підприємствами, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди позивачу був визначений судом з огляду на стаж робити ОСОБА_2 саме на підприємстві відповідача.

Таким чином, підстав для зміни розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не вбачає, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано стаж роботи позивача у шкідливих умовах, характер отриманого професійного захворювання та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, колегія суддів не бере до уваги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: