Ухвала

іменем україни

29 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко ОлександрВолодимирович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк», треті особи: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленко О.В., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила зобов'язати відповідача переказати грошові кошти у розмірі 10 тис. доларів США та 15 тис. доларів США з поточного рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1, відкритого у ПАТ «Фідобанк», на рахунок позивача № НОМЕР_2, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк».

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 28 грудня 2015 року позивачем було підписано заяву про прийняття пропозиції ПАТ «Фідобанк» укласти договір комплексного банківського обслуговування, відповідно до п. 1 якої, підписанням указаної заяви ОСОБА_4 повністю та без застережень прийняла пропозицію відповідача укласти з останнім договір комплексного банківського обслуговування на умовах Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Фідобанк».

28 грудня 2015 року нею також подано дві заяви про відкриття банківського (поточного) рахунку в ПАТ «Фідобанк», відповідно до яких ОСОБА_4 було відкрито два поточних рахунки - у гривнях та у доларах США.

17 травня 2016 року позивач звернулася до ПАТ «Фідобанк» з вимогою про перерахування грошових коштів з її поточного рахунку № НОМЕР_1, відкритого у ПАТ «Фідобанк», на рахунок позивача № НОМЕР_2, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі чого банком оформлено та 17 травня 2016 року зареєстровано платіжні доручення: № 383147256 на суму 10 тис. доларів США та № 383147268 на суму 15 тис. доларів США.

Між тим, відповідач зазначені платіжні доручення у встановлений чинним законодавством строк, тобто в той же операційний день, не виконав.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Фідобанк» переказати кошти у розмірі 10 тис. доларів США з поточного рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 в ПАТ «Фідобанк» на рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зобов'язано «Фідобанк» переказати кошти у розмірі 15 тис. доларів США з поточного рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_1 в ПАТ «Фідобанк» на рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що банком належним чином не виконано зобов'язання, строк виконання якого настав ще до запровадження у ПАТ «Фідобанк» тимчасової адміністрації.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені говором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківськими рахунками виступають рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнта і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» основними видами рахунків, залежно від їх призначення, є вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Поточним рахунком визнаєть для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Таким чином, між ОСОБА_4 та ПАТ «Фідобанк» виникли відносини, що випливають з договору банківського рахунка.

Частиною 1 ст. визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

17 травня 2016 року позивач надала відповідачеві розпорядження на списання грошових коштів з її поточного рахунку та перерахування їх на належний їй рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк», проте указане розпорядження, наявність якого 17 травня 2016 року не заперечується відповідачем, банком не виконано.

За змістом ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. п. 8.1, 8.3 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Відповідачем не заперечується факт оформлення та реєстрації банком платіжних доручень від ОСОБА_4 17 травня 2016 року, а також факт невиконання банком у встановлений законодавством строк указаних платіжних доручень.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано встановив факт невиконання відповідачем умов договору банківського рахунка.

Разом із тим суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 травня 2016 року № 783 запроваджено тимчасову адміністрацію - процедуру виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня початку процедури ліквідації банкубанківська банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічну правову позицію, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися усіма судами загальної юрисдикції, висловлено Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2016 року по справі № 6-1123цс16.

Отже, враховуючи, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення ПАТ «Фідобанк» вже перебувало у ліквідації, задоволення вимог ОСОБА_4 як кредитора відповідача можливе лише у спосіб, передбачений спеціальним законом, тобто в порядку черговості, шляхом зарахування відповідних вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Фідобанк».

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова