Справа № 310/1863/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди в якому зазначив, що він проходив військову службу в Збройних силах у період з 01.09.1970 року по 06.01.1991 рік. З 14.12.1988 року по 30.04.1989 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що в подальшому призвело до розвитку дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст. змішаного генеса (гіпертонічна, атросклерозна), вестибуло-атактичного синдрому з частими приступами, венозна дисгемія, помірно емоціно-вольове порушення. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь - 3, ризик - 4, гіпертрофія лівого шлуночка. Криза неускладнена, церебральна. Сахарний діабет 2 типу. Діабетична ангіопатія, полінейропатія нижніх кінцівок. Хронічний не обструктивний бронхіт, загострення. Хронічний холецистит. Хронічний пієлонефрит. Виражений психоорганічний синдром. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Реактивний гепатит. Хронічний панкреатит. Гіпоплазія щитовидної залози. Еутиреоз. Остеохондроз хребтово-крестцевого відділу хребта. Ангіопатія сітківки. Пресбіопія. Гіперплазія простати І ст. на фоні хронічного простатиту. Згідно довідки до акта огляду МСЕК йому була встановлена 2 група інвалідності, що є підтвердженням того, що його здоров'я з кожним роком погіршується. Після проходження військової служби він отримав значні чисельні захворювання, які турбують його і по сьогоднішній день. Перебування на стаціонарному лікуванні призводило до нетривалого позитивного покращення та в подальшому стан його здоров'я не покращується, а з кожним роком погіршується. Внаслідок поранень, отриманих під час проходження військової служби він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок проходження військової служби він отримав чисельні захворювання. Його постійно, щоденно турбують головні болі, які посилюються при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, дискомфорт в області серця, різку слабкість, оніміння язика, губ, кінцівок, закладеність носа, підвищення АТ, тривогу, дратівливість, болі в хребті та ногах. Беручи до уваги тяжкість захворювання та його наслідки при визначенні розміру відшкодування суд повинен врахувати вимоги розумності і справедливості щодо його фізичних та моральних страждань і істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Пунктом 4 частини 2 статті 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. У частині 1 п. 6 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю ІІ групи інвалідності визначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Вважав, що розмір компенсації моральної шкоди не може бути менше, ніж виплата одноразової грошової допомоги, яка передбачена ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на день подачі позову складає 320 000 грн. (1600 х 200). Оскільки рішенням МСЕК серії МСЕ №081986 від 09.04.2002 року йому повторно встановлено другу групу інвалідності з 70 % стійкої втрати професійної працездатності, тому розмір моральної шкоди складає 87290 грн. Відповідач має відшкодувати один розмір мінімального прожиткового мінімуму для працездатної особи за кожен відсоток втрати працездатності, що на сьогоднішній день становить 1247 грн., а загальна сума складає 87290 грн. Зазначена сума дозволить хоч якийсь час провести належне лікування та необхідні процедури, вести нормальний і повноцінний спосіб життя та підтримувати нормальні життєві зв'язки і реалізувати свої звички та бажання, чого на сьогоднішній день він позбавлений, відчуваючи страждання, психологічний дискомфорт, а також йому кожного року необхідно лікуватися та проходити медичне обстеження (не менше двох разів на рік), купувати ліки, знаходитися на лікарняному з постійним доглядом за ним його близькими, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Крім зазначеного, він хворіє на невроз, який розвинувся внаслідок сильного перехвилювання під час проходження служби. Він неодноразово знаходився на лікуванні в неврологічному відділі та психоневрологічному диспансері. Лікування дає йому лише тимчасове полегшення, проте він знову відчуває сильний психологічний дискомфорт, страх та тривогу, його починають турбувати головні болі, запаморочення, «комок» в горлі та відчуття розпачу. Наслідками такого перехвилювання є нестабільний артеріальний тиск, який постійно та різко підвищується, що супроводжується сильними головними болями, нудотою, ріжучими болями в області серця, до того він отримав значні ушкодження спини та нижніх кінцівок, внаслідок чого постійно страждає на набряки нижніх кінцівок. У зв'язку з захворюваннями, отриманими під час проходження військової служби, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Щоденно його турбують головні болі та шум у вухах, які є нестерпними, оскільки знеболювальні ліки допомагають лише на кілька годин, а постійне приймання ліків також згубно впливають на його здоров'я. У зв'язку з захворюваннями його щодня турбують запаморочення, шум в голові, біль в шийно-грудному та поперековому відділах хребта, який збільшується при ходінні та виконанні будь-яких фізичних навантаженнях. Він не може вільно пересуватися, оскільки після ходіння впродовж 3-4 годин він відчуває сильну, нестерпну головну біль, після такого короткотривалого ходіння чи виконання будь-якого фізичного навантаження він має 2-3 дні перебувати в постільному режимі, оскільки біль є надто сильним та нестерпним. Він стає роздратованим, що позначається на його відносинах із родиною та знайомими. Всі ці фактори позначились на його сні. За останній рік він страждає на безсоння. Він не спить по 4 дні, а потім 1,5-2 години поверхневого сну і знову 4 дні безсоння на фоні сильних больових відчуттів. Його заробітна плата була основним засобом існування родини, а на теперішню пенсію не може забезпечити себе та свою родину самим необхідним. Це додає йому багато неприємних відчуттів, він змушений витрачати кошти на відновлення стану здоров'я, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів відмовляють, а платні ліки він не може придбати через їх високу ціну. Це поставило його в незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли він працював. Він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, його душевна рівновага порушена, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості та страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на його душевному стані. Він відчуває себе втраченим для суспільства та родини, оскільки не може допомагати своїй родині матеріально та фізично, повноцінно виконувати свої обов'язки по господарству. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров'ї, а також і психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими. Він постійно знаходиться у пригніченому стані через те, що можливості відновлення здоров'я не має і йому необхідно жити з усіма вище переліченими хворобами. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Значна частина пенсії, яку він отримує, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Визначаючи розмір моральної шкоди він виходить із тривалості й глибини душевних страждань, чисельності негативних наслідків, що викликані травмою, а також з фізичного та фактичного погіршення стану здоров'я, оскільки ушкодження здоров'я зазнав виконуючи обов'язки військової служби. Саме там він і отримав чисельні хвороби, які турбують його по сьогоднішній день. Після чисельних лікувань стан його здоров'я не покращився. За результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена 2 група інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Просив стягнути з Міністерства оборони України 320 000,00 грн. моральної шкоди.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу в його відсутності та відсутності його представника.

Представники відповідача в судове засідання не з'явились без поважних причин.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно військового квитка серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах СPCP у період з 01.09.1970 року по 06.01.1991 р. У період проходження служби з 14.12.1988 року по 30.04.1989 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30 км. зоні (а.с.13-15).

Відповідно до експертного висновку №20814/32-7 від 13.07.2001 року ОСОБА_1 встановлено діагноз дисциркуляторна ецефалопатія другої ст. зі схильністю до частих вегетативних кризів. Захворювання пов'язано з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків на ЧАЕС. Супутні захворювання: виражений психолоорганічний синдром, астеничеський варіант. ІБС: атеросклеротичний кардіосклероз Но (а.с.12).

Крім того, за довідкою серія МСЕ №081986 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 22.03.2002 року в зв'язку з захворюваннями, які пов'язані з виконанням обов'язків військової служби (а.с.9).

Доказів які підтверджують виникнення інших захворювань у зв'язку з виконанням обов'язків військової служби суду не надано.

Так, на підтвердження захворювань позивачем надано виписку із амбулаторної картки ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.10-11), але вона виготовлена на простому аркуші паперу, не підписана особою, яка її склала та жодним чином не посвідчена, а тому суд не може прийняти її до уваги.

Згідно витягу із акту огляду у МСЕК серії МСЕ №063373 та довідки серії МСЕ №063373 від 24.01.2001 року захворювання у ОСОБА_1 виникли в зв'язку з загальним захворюванням, а не в зв'язку з виконанням обов'язків військової служби (а.с.17).

Також позивачем надано виписки із історії хвороби, які містять діагнози, але вони не містять твердження, що зазначені захворювання виникли в зв'язку з виконанням військових обов'язків (а.с.18,19,20,21,22,23,24).

Згідно довідки серії МСЕ 081986 від 09.04.2002 року та посвідчення серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності безстроково (а.с.8,9).

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, для вирішення спору суду слід встановити існування всіх складових цивільно-правової відповідальності, але позивачем жодним чином не доведено належними та допустимими доказами протиправність дій або бездіяльності Міністерства оборони України по відношенню до нього та існування причинно-наслідкового зв'язку між шкодою та діями відповідача, які її спричинили.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилався на ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку, але не взяв до уваги, що за ст. 3 його дія поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Враховуючи, що спричинення моральної шкоди позивач пов'язує з подіями, які мали місце у період з 1988 року по 1989 рік, тому ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може регулювати ці правовідносини і не може бути правовою підставою для задоволення позову, а діюче на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало право особи на відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що викладених обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя