Справа № 342/433/17
Провадження № 2/342/382/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування на користь позивача та на користь дочки сторін моральної шкоди в твердій грошовій сумі розмірі 5000 грн. та щомісяця по 3000 грн. до повернення дитини до місця постійного законного перебування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідачки в його користь моральну шкоду в твердій грошовій сумі розмірі 5000 грн. (або 0,14 біткойн) і щомісяця по 3000 грн. (або 0,10 біткойн) до повернення дитини ОСОБА_3 до місця постійного законного перебування - АДРЕСА_1. Покликається на те, що відповідачка, мати його дочки ОСОБА_3, порушила укладену ними в нотаріуса угоду, оскільки не привезла дитину після закінчення строку, на який позивачем був даний дозвіл на виїзд дитини за кордон. Відповідачка контролює переписку та розмови дочки з ним у «вайбері» і інтернеті, щоб та не сказала нічого лишнього. Позивач 2-3 рази в тиждень писав дочці, а вона відповіла йому приблизно через місяць. Пояснила тим, що мама їй сказала, якщо дитина в суді скаже, що хоче до батька, то мати їй більше нічого не купить. Про це дізнався від дочки через вайбер, яка говорила з ним, плачучи. Дитина знаходиться у важкому психологічному становищі, тому що хоче зберегти нормальні стосунки і з мамою, і з татом. Така ситуація призвела його до душевних переживань (що підтверджує довідкою лікаря), порушення сну, виснаження організму, що призвело до гіпотонії та надалі призводить до серйозного розриву сімейних зв'язків та психологічного напруження між позивачем і дочкою, як батьком і дитиною. В позові ОСОБА_1 покликається на ст. 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей щодо незаконного переміщення або утримування дитини, ст.ст. 18, 19, 23, 280 Цивільного кодексу України, ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.161,162, Сімейного кодексу України.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з наведених в ньому підстав, просить суд стягнути з відповідачки кошти в гривнях. Уточнив, що тільки 10 відсотків із присудженої суми буде для нього, а 90 % - будуть йти на карточку дочці, а після досягнення повноліття дочка зможе використати ці кошти на навчання чи на лікування. Суду пояснив, що відповідачка, його колишня дружина, незаконно утримує їх дочку ОСОБА_3 в Чехії. Відповідачка порушила укладену в нотаріуса угоду про тимчасову поїздку за кордон дитини, не повернула її на постійне місце проживання. Згідно будинкової книги дочка зареєстрована по тій же адресі, де проживає позивач - в АДРЕСА_1. Про те, що він дбав про дитину свідчать: довідка з дошкільного закладу «Зірочка», який дитина відвідувала з квітня 2008 р. по червень 2013 р., довідка з школи № 1 м. Городенка, де дитина навчалась з 01.09.2013 р. по 06.02.2017 р. Оскільки колись відповідачка працювала секретаркою в цій школі, тому позивач вважає, що довідка з школи про те, що навчанням ОСОБА_3 цікавились як батько, так і мати, частково не відповідає дійсності. Звертає увагу на те, що йому надав позитивну характеристику його сусід. В даний час він не має можливості спілкуватись з дитиною, і це є головним доказом у справі. Діями відповідачки йому заподіяно шкоду, вона вчинила злочин, а суди не перешкодили вчиненому відповідачкою злочину. Позивач зазначив, що він обрав саме такий спосіб захисту свого порушеного права, який відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці ЄСПЛ, міжнародним договорам, а також Рішенням Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. та від 11 листопада 2014р.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, до суду подала заперечення на позовну заяву, в якому просить судовий розгляд справи проводити без її участі; позовну заяву вважає безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Покликаючись на ст.1167 ЦК України та на п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу завдання йому зі сторони позивачки моральної шкоди. Хоча в тексті позовної заяви позивач покликається на довідку лікаря, однак до матеріалів справи така не додана. Вказала, що за Рішенням Городенківського районного суду від 23 грудня 2009 року про розірвання шлюбу дочку сторін ОСОБА_3 залишено проживати біля матері. Позивач прикривається інтересами дитини, а насправді його поведінка продиктована меркантильними міркуваннями, оскільки в період проживання дочки з відповідачем він жив на кошти, які заробляла відповідачка та пересилала на утримання дочки, а в даний час він такого позбавлений. Позивач прикривається інтересами дитини, хоча він відмовляється сплачувати аліменти на її утримання.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ч.3 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 31.07.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області доводиться, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 58 від 31.07.2006р., її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Копією Рішення Городенківського районного суду від 23 грудня 2009 року по справі № 2-618/2009 р., що набрало законної сили 04 січня 2010 року, стверджено, що шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований 10 травня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 28 - розірваний; дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишено проживати біля матері ОСОБА_4.

Із копії будинкової книги встановлено, що місце проживання ОСОБА_3 13 серпня 2007 р. зареєстровано за адресою АДРЕСА_1. Довідкою Городенківського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Зірочка» № 23 від 12.05.2017 р. стверджено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відвідувала даний навчальний заклад з квітня по червень 2013 р., дитиною опікувався батько, мати була за межами України, до дитини в ДНЗ навідувалася дуже рідко. Довідкою № 80, виданою Городенківською ЗОШ І-ІІІ ст. № 1 доводиться, що ОСОБА_3, 2006 року народження, навчалась в школі з 01 вересня 2013 р. по 06 лютого 2017 р. і протягом цього часу її навчанням цікавився як батько, так і мати.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ч.1ст.161 Сімейного кодексу визначає: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З пояснень позивача встановлено, що дочка ОСОБА_3 виїхала разом з відповідачкою за межі України, в даний час він не має можливості спілкуватись з дитиною.

Із наданої позивачем копії заяви судом встановлено, що 07.12.2016 р. приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшан Р.Р. засвідчено справжність підпису ОСОБА_1, який зроблено в присутності нотаріуса. Особу ОСОБА_1, який підписав документ, встановлено, його дієздатність перевірено. Із змісту заяви слідує, що ОСОБА_1, батько малолітньої ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, дає згоду на тимчасову поїздку за кордон, до Чехії та інших країн Шенгенської угоди, терміном до 7 лютого 2017 року, у супроводі її матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка буде піклуватися про безпеку і здоров'я дочки, а також забезпечить після закінчення вказаного терміну повернення її на територію України.

В підтвердження перетину кордону України позивач просив суд витребувати з Державної прикордонної служби України докази щодо перетину державного кордону України ОСОБА_2 та його дочкою ОСОБА_3, при цьому зазначав, що засобами електронного зв'язку подавав запит стосовно отримання такої інформації, однак отримав відповідь, що така інформація може бути надана тільки на запит суду. Із наданої позивачем відповіді Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України за 2017 р. № 64/ Г-6604 на його звернення, встановлено, що інформація про перетинання кордону ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, буде надана на запит позивача, поданий відповідно до вимог Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затв. Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.07 № 472, з доданням документу/документів, що підтверджують родинні зв'язки із зазначеною особою. Оскільки позивач не дотримався положень ст. 137 ЦПК України, тому Ухвалою суду від 17.07.2017р. йому відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів. Незважаючи на те, що позивачу було роз'яснено порядок отримання інформації про перетинання державного кордону України його дочкою, він не звернувся з відповідним запитом. Надана позивачем до матеріалів справи копія запиту на доступ до публічної інформації, датованого 18.07.2017 р., адресованого «черговому ГЦОС» не відповідає вищезгаданим вимогам і не свідчить про отримання запиту позивача ОСОБА_1

Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачає право батьків укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Хоча позивач свою заяву від 07.12.2016 р. про надання згоди для тимчасового виїзду вважає угодою, укладеною з відповідачкою, однак згадана заява не відповідає вимогам, яким згідно положень ст.ст. 202-209 ЦК України повинен відповідати правочин та яким згідно положень ст. 626 ЦК повинен відповідати договір.

В позові ОСОБА_1 покликається на положення частини 2 статті 162 СК України «Правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини», яка визначає, що особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК визначені підстави відповідальності за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. П. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Оскільки згідно рішення суду від 23.12.2009 р. в справі № 2-618/2009 р. за позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу між сторонами дочку сторін ОСОБА_3 залишено проживати біля матері ОСОБА_4, судом не встановлено протиправної поведінки матері - відповідачки ОСОБА_2 щодо проживання з нею малолітньої дочки ОСОБА_3, тому відсутні підстави для стягнення з відповідачки моральної шкоди та щомісячних платежів в користь позивача.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 16, 23, 202-209, 626, 1167 ЦК України, ст.ст.141,157,161,162 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 15,16, 57- 61, 208, 209, 212-215, 218, 223,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування на користь позивача та на користь дочки сторін ОСОБА_3 моральної шкоди в твердій грошовій сумі розмірі 5000 грн.,і щомісяця по 3000 грн. до повернення дитини до місця постійного законного перебування, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ничик Г.І.