Справа №718/2382/16-ц
Провадження №2/718/993/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Неполоківського комбінату хлібопродуктів», ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та у зв'язку з цим про припинення права власності на 1/2 частку у неправомірно наданій у спільну сумісну власність однокімнатній квартирі під час її приватизації, а також про визнання права власності на всю успадковану однокімнатну квартиру спадкоємцем за законом

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів про припинення права власності на 1/2 частку у неправомірно наданій у спільну сумісну власність однокімнатній квартирі під час її приватизації, а також про визнання права власності на всю успадковану однокімнатну квартиру спадкоємцем за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є дочкою ОСОБА_3, який з 1994 року був наймачем квартири в смт. Неполоківці, вул. Головна, 11/23, Кіцманського району Чернівецької області, яка була на балансі ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів». В 2001 році її батько добився права на приватизацію даної квартири, про що отримав свідоцтво про право власності на житло, в якому однак помилково було зазначено як співвласника ОСОБА_2. зазначає, що відповідачка в законний шлях стати співвласником даної квартири не могла, оскільки жодного відношення до її батька ОСОБА_3 немає, оскільки в цей період, з 1996 року по 2003 рік ОСОБА_3 проживав із своєю співмешканкою ОСОБА_4. Сумнівним способом ОСОБА_2 22.03.2000 року зуміла прописатися в спірну квартиру, однак 23.03.2001 року ОСОБА_3 добився її виписки. Таким чином, оскільки право власності ОСОБА_2 виникло внаслідок незаконних дій, просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру в частину що стосується ОСОБА_2 та припинити за останньою право власності.

Позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, зазначивши що, ОСОБА_2 ніколи не була членом сімї ОСОБА_3, а тому не повинна була бути включена в приватизацію.

Представник відповідача, ДП "Неполоківського комбінату хлібопродуктів», позовні вимоги не визнала. Вказала що не може нічого стверджувати по суті даного позову, оскільки всі документи про передачу спірної квартиру та її приватизацію, які перебували у ДП «Неполоковецький КХП» було знищено, однак не заперечила щодо того факту, що ОСОБА_3 та його колишня дружина ОСОБА_5 працювали на комбінаті.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представники заперечили щодо задоволення позову, вказуючи що вимоги є незаконними, оскільки ОСОБА_2 є частково власником квартири та включена в приватизацію, а колишня дружина ОСОБА_3 та інші члени його сімї відмовили прописуватися в квартирі.

Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 1977 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим повторно 29 травня 1984 року серії І-МИ №358154.

Від вказаного шлюбу. у сторін 18 квітня 1978 року народилася дочка ОСОБА_1

На підставі рішення виконкому Неполоковецької селищної ОСОБА_6 депутатів трудящих, ОСОБА_3, сімя якого складається з одного чоловіка, видано ордер №2 від 15 липня 1994 року, який дає право на зайняття 1 кімнати у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно розпорядження органу приватизації №112 від 28 грудня 2000 року, ОСОБА_3 за його заявою, передано для приватизації квартиру, що знаходиться за адресою смт. Неполоківці, вул. Головна, 11/23.

З поданого до суду свідоцтва про право власності на житло від 16 січня 2001 року вбачається, що спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

27 квітня 2015 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-М №145893 виданим виконавчим комітетом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримала ? частки квартири посімейного спільного заселення, що розташована по вул. Головна, 11/23, смт. Неполоківці, Кіцманського району Чернівецької області, що належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2001 року.

Однак, зазначене свідоцтво про право власності на житло викликає сумніви у суду, оскільки зазначене свідоцтво видане 16.01.2001 року на підставі розпорядження ДП «Неполоковецький хлібокомбінат» №112 від 28.12.2001 року.

Відповідно до абз. 1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч.2 ст.8 того ж Закону, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового Кодексу України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Зі змісту довідки виданої виконкомом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області №1220 від 01 серпня 2016 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22 березня 2000 року по 23 березня 2001 року.

Таким чином, на момент приватизації спірної квартири ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаній квартирі разом з наймачем ОСОБА_3.

Ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової

території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не була членом сімї ОСОБА_3, в стосунках з останнім не перебувала, та з моменту приватизації квартири в смт. Неполоківці, вул. Головна, 11/23, Кіцманського району Чернівецької області, не проживала в даній квартирі, оскільки там проживав ОСОБА_3 із цивільною дружиною ОСОБА_4, що підтверджується показами свідків:

ОСОБА_5, яка суду показала, що ОСОБА_2 ніколи не проживала в спірній квартирі а прописалась там тільки щоб отримати паспорт;

свідок ОСОБА_4 пояснила, що в період з 1996 року по 2002 рік вона проживала в цивільному шлюбі із ОСОБА_3. На той час вони постійно проживали спільно в її будинку, однак періодично проживали і в квартирі. Крім ОСОБА_3 в квартирі більше ніхто не проживав та квартира нікому не здавалася в оренду, оскільки ОСОБА_3 завжди казав що квартира залишається його доньці ОСОБА_1. ОСОБА_2 була їй знайома, періодично приходила до них в гості, однак жодним чином участі у підтриманні квартири в належному стані не брала;

ОСОБА_7 суду показала, що вона була сусідкою ОСОБА_3. На скільки їй відомо в даній квартирі ОСОБА_2 ніколи не проживала. Деколи в дану квартиру навідувалася ОСОБА_1, яка згодом і поховала ОСОБА_3;

показами свідка ОСОБА_6 яка показала, що ОСОБА_2 вона не знає і ніколи не бачила в спірній квартирі. Може впевнено сказати, що ОСОБА_3 в квартирі проживав тільки з ОСОБА_4.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якої з передбачених статтею 365 ЦК України підстави, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Таким чином, всебічне, повне і обєктивне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 в квартирі за адресою смт. Неполоківці, вул. Головна, 11/23, ніколи не проживала, жодної участі в підтриманні її належного стану не приймала, фактично нехтувала своїм правом власності на дану квартиру, а тому суд приходить до висновку що право спільної власності ОСОБА_2 на спірну квартиру носить суто формальний характери. Зокрема, між сторонами у справі склались неприязні стосунки, які унеможливлюють спільне користування та володіння спірною квартирою, відповідачка зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто фактично забезпечена житлом, а тому припинення її права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 41, 124, 129 КК України, ст.ст.10, 60, 168, 212, 365 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 347, 386-387 ЦК України, ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду", суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати частково недійсним видане 16 січня 2002 року ОСОБА_3 Свідоцтво про право власності на житло (видане згідно розпорядження №112 від 28 грудня 2001 року) в спірній однокімнатній квартирі загальною площею 37 кв.м., житловою площею 18,10 кв.м., за адресою: смт. Неполоківці, вул. Головна, 11/23, Кіцманського району Чернівецької області, в частині, що стосується ОСОБА_2, шляхом виключення з Свідоцтва запису про ОСОБА_2.

Припинити право власності на ? частку за ОСОБА_2 у неправомірно наданій їй у спільну сумісну власність з ОСОБА_3 спірну однокімнатну квартиру за адресою: смт. Неполоківці, вул. Головна, 11/23, Кіцманського району Чернівецької області, під час її приватизації, в частині що стосується ОСОБА_2 та визнати ОСОБА_1 спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3, власником частини спірної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1160 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк