Номер провадження: 22-ц/785/1296/17
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільним майном та визначення часток в натурі, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2016 року,-

встановила:

У жовтні 2013 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 2006 року по 2012 рік. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після укладення шлюбу з відповідачем у 2006 році та народження дитини, під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем, ними було набуто спільне майно, а саме була придбана квартира АДРЕСА_1, в якій вони проживали сім'єю. В подальшому сімейне життя не склалося, шлюб між сторонами було розірвано рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2012 року та в березні 2012 року відповідач змусив позивачку та їх неповнолітню доньку залишити квартиру. На теперішній час позивачка не має постійного місця проживання.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.02.2013 року , визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_1.

Позивач посилалася на те,що на теперішній час вона позбавлена можливості здійснити своє право власності, проживати, користуватися та розпоряджатися часткою своєї квартири ,оскільки відповідач чинить їй перешкоди .

Позивачка ОСОБА_2 просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

У липні 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільним майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 та визнання часток в натурі і в обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що між сторонами відсутня домовленість щодо порядку користування квартирою. Він має намір в судовому порядку встановити порядок користування приміщеннями квартири та здійснити виділ часток в натурі.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просив встановити порядок користування спільним майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 та визнати частки в натурі (а.с.112) .

У судовому засіданні позивачка та її представник за первісним позовом позовні вимоги підтримали, зустрічний позов ОСОБА_3 про встановлення порядку користування спільним майном та визначення часток в натурі не визнали .

Відповідач ОСОБА_3 та його представник позовні вимоги за первісним позовом не визнали .

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження своїм майном, а саме - 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, належній ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, шляхом вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільним майном та визначення часток в натурі - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, діючий в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення - скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення ,яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (а.с. 210).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено,що сторони перебували у шлюбі з 2006 року по 2012 рік. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 29.07.2008 року (а.с.7).

Після укладення шлюбу з відповідачем у 2006 році, під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем, сторонами була придбана квартира АДРЕСА_1, в якій вони проживали сім'єю.

Спірна квартира в рівних частках належить сторонам ,що підтверджується рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2013 року , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.02.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 2581120 від 18.04.2013 року (а.с.5,8-10,42-44 ).

Матеріали справи не містять докази належності позивачу іншого житлового приміщення.

Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру, квартира АДРЕСА_1 та є однокімнатною квартирою, загальною площею 51,7 кв.м.,житловою 16,8 кв.м.,що підтверджується технічним паспортом на квартиру станом на 28.03.2013 року (а.с.11-13).

В судовому засіданні,представник позивача ОСОБА_2-ОСОБА_6 колегії суддів пояснила ,що відповідач ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає ,а здає її під найм , ОСОБА_3 придбав житловий будинок у Роздільнянському районі де і проживає .

Відповідно до висновку експерта судової інженерно-технічної (будівельно-технічної та оціночно-будівельної) експертизи № 4221/6174/24 від 22.10.2015 року , досліджувана квартира неділима. В ході проведення експертизи встановлено самовільне переобладнання приміщень квартири зі зміною їх функціонального призначення . Дозвільні документи ,які б були узгодженні в Законному порядку на всі зазначені переобладнання та зміну функціонального призначення приміщень кухні та житлової кімнати в матеріалах справи відсутні (а.с.128-134).

Задовольняючи первісний позов , суд першої інстанції вірно посилався на положення ст.ст.150,155, ЖК України та ст.ст. 358,369 ,391 ЦК України.

Суд першої інстанції вірно посилався на те,що посилання відповідача ОСОБА_3 щодо відсутності підстав для вселення позивача у спірну квартиру є безпідставними , оскільки відсутність домовленості між співвласниками щодо користування спірним майном не є підставою для обмеження власника такого майна на право користування ,володіння та розпорядження належною йому часткою у спільному майні.

Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 ,оскільки спірна квартира є неділимою та в ході проведення експертизи встановлено самовільне переобладнання приміщень квартири зі зміною їх функціонального призначення, а запропонований ОСОБА_3 спосіб виділу часток в натурі є неможливим, що підтверджується висновком експерта судової інженерно-технічної (будівельно-технічної та оціночно-будівельної) експертизи № 4221/6174/24 від 22.10.2015 року (а.с.128-134).

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позов та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що вселення позивача у спірну квартиру суперечить моральним засадам суспільства та спільне проживання в однокімнатній квартирі двох сімей не можливо не заслуговують на увагу , оскільки сторонам на праві власності кожному належить в рівних частках спірна квартира та сторони мають рівні права на користування спірною квартирою .

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що спірна квартира на теперішній час перебуває в статусі самочинного будівництва ,що не може бути спільною сумісною власністю подружжя не заслуговують на увагу , оскільки питання щодо поділу спірної квартири вирішено у 2013 році та позивач на час звернення до суду з зазначеним позовом є власником 1/2 частини спірної квартири та має право на користування своєю часткою нарівні з відповідачем.

Інших доводів які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_3 не наведено.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова