Справа № 738/2140/16-ц
№ провадження 2/738/77/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року м.Мена

Менський районний суд Чернігівської області

у складі :

головуючого Сова Т.Г.

секретарів судового засідання Бреус Н.В. , Костюк І.А.

за участю сторін :

позивача ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена Чернiгiвської областi справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи , що не заявляють самостійні вимоги : Менська міська рада Менського району Чернігівської області , ТОВ « Мена Авангард» , Менська державна нотаріальна контора , КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації », Реєстраційна служба Менського районного управління юстиції про визнання договору купівлі продажу домоволодіння по вул. Сидоренко , 75 м. Мена Чернігівської області від 04 листопада 1992 року недійсним . Про скасування державної реєстрації права приватної власності на домоволодіння по вул. Сидоренко 75 за ОСОБА_4 . Про визнання права власності за ОСОБА_1 права власності на будинок № 75 по вул. Сидоренко в м. Мена Чернігівської області ,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 заявила в суді позовні вимоги до ОСОБА_4 , треті особи , що не заявляють самостійні вимоги : Менська міська рада Менського району Чернігівської області , ТОВ « Мена Авангард» , Менська державна нотаріальна контора , КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації », Реєстраційна служба Менського районного управління юстиції про визнання договору купівлі продажу домоволодіння по вул. Сидоренко , 75 м. Мена Чернігівської області від 04 листопада 1992 року недійсним . Про скасування державної реєстрації права приватної власності на домоволодіння по вул. Сидоренко 75 за ОСОБА_4 . Про визнання права власності за ОСОБА_1 права власності на будинок № 75 по вул. Сидоренко в м. Мена Чернігівської області . Мотивувала позивачка свої позовні вимоги тим , що рішенням № 186 від 27 липня 1995 року виконкомом Менської міської ради було виділено квартири , згідно протоколу № 4 від 23 червня 1995 року спільного засідання правління і профкому колгоспу ім. Сидоренка , як працівникам колгоспу було виділено трьохкімнатну службову квартиру , житловою площею 40кв.м по вул. Сидоренко 63 в м. Мена , а фактично квартиру по вул. Сидоренко 75 в м. Мена .

На підставі зазначеного рішення виконкому Менської міської ради було видно ордер на житлове приміщення чоловіку позивачки ОСОБА_5 та членам його сімї .

В 2013 році позивачка від голови ТОВ « Мена-Авангард» дізналася про те , що згідно договору купівлі-продажу від 04 листопада 1992 року між колгоспом ім. Сидоренко ( продавцем ) та покупцем ОСОБА_4 , який був посвідчений нотаріально в Менській державній нотаріальній конторі , житловий будинок був ь придбаний членом колгоспу ОСОБА_6 за умови виплати продавцю покупцем 50 % вартості цього домоволодіння на протязі 25 років та за умови постійної роботи в колгоспі . Але умови договору купівлі-продажу не буди виконані ОСОБА_4 , тому , що в 1993 році йому колгосп надав інше домоволодіння . Відповідач ОСОБА_4 з 1992 року не мешкав в спірному будинку , не користувався ним , тому ОСОБА_4 на думку позивача є недобросовісним набувачем нерухомого майна .

На думку позивача , відповідач ОСОБА_4 незаконно зареєстрував право приватної власності на спірний будинок . Позивач протягом 21 року постійно користується будинком , відкрито і добросовісно володіє нерухомістю, тому вважає . що вона має право на спірний будинок , застосувавши норми цивільного законодавства , що регулюють застосування набувальної давності .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги , посилаючись на обставини викладені в позовній заяві .

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовних вимог не визнав та показав , що відповідачем право власності на будинок по вул. Сидоренко м. Мена було набуто відповідно до вимог чинного законодавства . Крім того, всі надані стороною позивача документи стосуються будинку № 63 по вул. Сидоренко в м. Мена Чернігівської області , але вимоги в позовній заяві стоять про будинок № 75 по вул. Сидоренко в м. Мена Чернігівської області . Представник в судовому засіданні зосередив увагу суду на тому , що текст Ордера на житлове приміщення , який було надано стороною позивача в судовому засіданні містить виправлення в номері будинку . Власник спірного майна ОСОБА_4 усно дозволив користуватись позивачу ОСОБА_7 належним йому будинком . Позивач знала , що власником будинку є ОСОБА_4 , просила в нього дозволу на реєстрацію родичів .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав що він сусід позивача ОСОБА_1 , яка з 1995 року мешкає в будинку № 75 по вул. Сидоренко м. Мена Чернігівської області . Вселяв родину ОСОБА_1 керівник колгоспу ОСОБА_9 . За час , що ОСОБА_1 мешкає в будинку № 75 по вул. Сидоренко нею було викопано траншею під газову трубу , поклеїні шпалери , проведено воду , сарай оздоблений навісом . Відповідач ніякого відношення до переобладнань в будинку не мав , але свідкові було відомо , що відповідач ОСОБА_4 є власником будинку , де мешкає позивач ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала , що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 Будинок , в якому живе позивач будувався колгоспом а потім був наданий відповідачеві ОСОБА_4, який працював доярем в колгоспі . ОСОБА_4 пізніше перейшов з спірного будинку в інший також побудований колгоспом . А позивачка казала людям , що будинок № 75 по вул. Сидоренко вона зайняла за рішенням правління колгоспу . З часу , як позивач мешкає в будинку № 75 по вул. Сидоренко , нею було проведено воду , поклеїно шпалери , придбано котел , відремонтовано ганок , зроблено веранду , прибудовано сарай . Свідок під час проведення ремонтних робіт відповідача ОСОБА_4 не бачила на подвірї спірного будинку . Також свідкові відомо, що позивач ОСОБА_1 не змогла скористатись приватизацією будинку № 75 по вул. Сидоренко , так як відповідач ОСОБА_4 не дав на це їй дозволу .

Заслухавши пояснення сторін , свідків , дослідивши наявні у справі докази , суд приходить до наступного .

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод ( 1950 р.) , ратифікованою Законом № 475/97-ВР , зокрема ст.1 Першого протоколу до неї ( 1952 р.( передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном , не допускається позбавлення особи її власності .

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним .

Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права та інтересу ( ст.16 Цивільного кодексу України ) .

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння , користування та розпорядження своїм майном .

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє , користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд сам вирішує що робити зі своїм майном , керуючись виключно власними інтересами , здійснюючи щодо цього будь-які дії , які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства . Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування майном інших осіб лише у випадках і в порядку , встановлених законом .

Право власності є найбільш фундаментальним речовим правом , яке створює основну юридичну передумову нормального функціонування цивільного обороту. Тому закон регулює не тільки підстави набуття власності , а й підстави його припинення , які визначено у ст. 346 ЦК України .

Як встановлено в судовому засіданні , відповідач ОСОБА_4 05.11.1992 року відповідно до договору купівлі-продажу , який було посвідчено нотаріусом ОСОБА_11 придбав у колгоспу Сидоренка будинок № 75 по вул. Сидоренка в м. Мена , відповідно до якого було сплачено 50% вартості будинку , а решту відповідач повинен був сплатити колгоспу протягом 25 років .

Повідомленням б/н з Комунального підприємства Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації було проінформовано , що згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою м. Мена вул. Сидоренко , 75 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями було зареєстровано за колгоспом ім. Сидоренка на підставі реєстраційного посвідчення від 20.09.1991 року , виданого згідно рішення виконкому Менської міської ради від 20.09.1991 року .

В подальшому згідно договору купівлі-продажу , посвідченого Менською державною нотаріальною конторою 05.11.1992 року , колгосп ім. Сидоренка продав ОСОБА_4 вказаний будинок садибного типу з надвірними будівлями .

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою м. Мена вул. Сидоренка 63 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано за ОСОБА_12

23 червня 1995 року на засіданні правління і профкому підприємства ім. Сидоренка було прийнято рішення щодо надання ОСОБА_5 службової квартири яка знаходиться за адресою м. Мена вул. Сидоренка буд.63 та заключити з ОСОБА_5 договір найму житлового приміщення . Також в цьому було прийнято рішення про звернення до Менської міської Ради народних депутатів про видачу ОСОБА_5 ордера на право поселення в цій квартирі .

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Менської міської ради № 186 від 27.07.1995 року , затверджено протокол КСП ім. Сидоренка № 4 від 23.06.1995 про виділення службових квартир ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Позивач оскаржуючи договір купівлі-продажу будинку просив суд його визнати недійсним , посилався на п.5 та 6 ст.203 ЦК України , аргументуючи це тим , що відповідач ОСОБА_4 при укладанні та здійсненні купівлі-продажу домоволодіння не тільки не виконав в повній мірі умови договору перед продавцем , але й не спрямував своє волевиявлення на реальне настання правових наслідків , оскільки не став володіти , користуватися та розпоряджатися цим майном після укладання договору купівлі-продажу та після його державної реєстрації в Менському БТІ.

Договір купівлі-продажу спірного будинку укладався між колгоспом та відповідачем ОСОБА_4 , тому позивач ОСОБА_1 не є стороною укладання зазначеного договору .

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майно протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

За змістом ч. 3 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалого свого володіння.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач, є: законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

При вирішенні даного спору, судом враховано, що володіння повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

В судовому засіданні достеменно зясовано , що позивач ОСОБА_1 користується спірним будинком згідно договору найму житлового приміщення ( службової квартири ) . А відповідач ОСОБА_4 є законним володільцем спірного будинку , який дозволив користуватися своїм майном .

Відповідно ст. 655 ЦК України , за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобовязується передати майно( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ) а покупець приймає або зобовязується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну грошову суму .

Згідно ст.316 ЦК України , правом власності є право особи на річ ( майно ) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб .

Відповідно ст. 317 ЦК України , власникові належать права володіння , користування та розпорядження своїм майном . На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна .

Згідно ст. 321 ЦК України , право власності є непорушним . Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

Статтею 60 ЦПК України передбачено , що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

За приписами ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК.

У ст. 216 ЦК («Правові наслідки недійсності правочину») визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Беручи до уваги відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання права власності на будинок за набувальною давністю, не доведення та не надання позивачем належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, що посилання позивача на наявність правових підстав для визнання її права на нерухоме майно за набувальною давністю не відповідають вимогам закону, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.ч

Керуючись ст. 60 , 209, 213-215 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.317 ч.1 319 , 13 , 34 ЦК України , суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи , що не заявляють самостійні вимоги : Менська міська рада Менського району Чернігівської області , ТОВ « Мена Авангард» , Менська державна нотаріальна контора , КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації », Реєстраційна служба Менського районного управління юстиції про визнання договору купівлі продажу домоволодіння по вул. Сидоренко , 75 м. Мена Чернігівської області від 04 листопада 1992 року недійсним . Про скасування державної реєстрації права приватної власності на домоволодіння по вул. Сидоренко 75 за ОСОБА_4 . Про визнання права власності за ОСОБА_1 права власності на будинок № 75 по вул. Сидоренко в м. Мена Чернігівської області відмовити .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г.Сова