Номер провадження: 22-ц/785/701/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Сєвєрової Є.С., Дрішлюка А.І.,

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 червня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ „ОСОБА_3 ОСОБА_4 в особі Одеської обласної дирекції ВАТ „ОСОБА_3 ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та за зустрічним позовом ПАТ „ОСОБА_3 ОСОБА_4 в особі Одеської обласної дирекції ВАТ „ОСОБА_3 ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про дострокове стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» (далі ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4») з позовом про розірвання кредитного договору, посилаючись на істотну зміну обставин, а саме значне зростання курсу долара по відношенню до гривні.

У лютому 2011 року ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20 березня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 014/0075/74/48007, відповідно до якого останньому наданий кредит у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою 11,5 % річних строком до 20 березня 2026 року.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором того ж дня між позивачем та ОСОБА_5 укладений договір поруки, відповідно до якого остання поручилася за виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором.

У звязку з порушенням ОСОБА_2 умов виконання кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 92 160,24 доларів США, що еквівалентно 732 802 грн 94 коп., яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2011 року у задоволенні позовних вимог Начбудінова Ф.Ф. відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволені. Стягнуто з Начбудінова Ф.Ф., Начбудінової А.Г. на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 92 160,24 доларів США, що еквівалентно 732 802 грн 94 коп. та складається із: заборгованості за кредитом 65 930,31 доларів США, що еквівалентно 524 238 грн 27 коп.; заборгованості за відсотками 8 720,22 доларів США, що еквівалентно 69 337 грн 96 коп., пені за прострочення сплати кредиту 2 412,43 доларів США, що еквівалентно 19 182 грн 20 коп.; пені за прострочення сплати відсотків 15 097,28 доларів США, що еквівалентно 120 044 грн 51 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2011 року в частині зустрічних позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» заборгованість за кредитним договором у розмірі 92 160,24 доларів США, що еквівалентно 732 802 грн 94 коп. та складається із: заборгованості за кредитом 65 930,31 доларів США, що еквівалентно 524 238 грн 27 коп.; заборгованості за відсотками 8 720,22 доларів США, що еквівалентно 69 337 грн 96 коп., пені за прострочення сплати кредиту 2 412,43 доларів США, що еквівалентно 19 182 грн 20 коп.; пені за прострочення сплати відсотків 15 097,28 доларів США, що еквівалентно 120 044 грн 51 коп. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2016 року касаційну скаргу ПАТ „Райффайзен Банк Аваль в особі Одеської обласної дирекції ВАТ „Райффайзен Банк Аваль задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 14.03.2016 року у частині позовних вимог про стягнення пені з Начбудінова Ф.Ф. скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином в апеляційному порядку переглядається рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2011 року лише в частині задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати кредиту в сумі 2 412,43 доларів США, що еквівалентно 19 182 грн 20 коп. та пені за прострочення сплати відсотків в сумі 15 097,28 доларів США, що еквівалентно 120 044 грн 51 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам, у повній мірі, не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

ОСОБА_2 та представник ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в засідання судової колегії на 25.05.2017 року о 15-30 г. не зявилися, про причини не явки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 549, ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За наявності заяви про застосування позовної давності, зробленої сторонами до ухвалення судового рішення в суді першої інстанції, стягнення пені обмежується 12 останніми місяцями, що передували зверненню кредитора з позовом до суду за винятком випадків, коли позовна давність збільшена за домовленістю сторін в порядку ст. 259 ЦК України.

Згідно з п. 11.4 кредитного договору від 20.03.2006 року сторони домовилися, про те, що до правовідносин, повязаних з укладанням та виконання цього договору встановлюється загальний строк позовної давності у три роки.

До суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в тому числі і стягнення пені , ПАТ «ОСОБА_3 банк «Аваль» звернувся 10.02.2011 року.

Вимоги про стягнення пені за прострочення сплати кредиту заявлені за період з 15.10.2008 року до 09.12.2010 року.

Тобто ці вимоги заявлені в межах позовної давності, визначеної за домовленістю сторін у кредитному договорі, яка дорівнює трьом рокам.

Вимоги про стягнення пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом заявлені за період з 20.12.2007 року до 09.12.2010 року.

Тобто період стягнення пені за прострочення сплати відсотків заявлений за три роки та 2 місяці, що передували зверненню до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що сторони до ухвалення районним судом оскаржуваного рішення заявляли про застосування позовної давності.

При таких обставинах у разі обгрунтованості вимог про стягнення пені чи за наявності підстав для такого стягнення, відсутні підстави для застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вирішуючи заявлені вимоги та про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» пені за прострочення сплати кредиту та за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, суд погодився з розрахунком пені, виконаної банком 10.12.2010 року та стягнув пеню в національній валюті із застосуванням курсу НБУ на день проведення розрахунку заборгованості, не звернувши при цьому уваги на таке.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від у справі № 6-145цс14 від24.09.2014 року.

Відповідно до розділу 9 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями договору позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобовязань, зазначеного у цьому Договорі.

Оскільки пеня сплачується щоденно, тому пеня за кредитним договором, предметом якого є платежі в іноземній валюті, має перераховавуватися за курсом НБУ у гривню щоденно з наростаючим підсумком за весь період стягнення.

Проте, суд першої інстанції погодився з розрахунком, де пеня визначена з наростаючим підсумком в іноземній валюті за весь період нарахування і перерахована у гривню за курсом НБУ, який був день розрахунку заборгованості.

При таких обставинах, враховуючи що розрахунок заборгованості пені не відповідає умовам кредитного договору та вимогам законодавства, рішення суду першої інстанції в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Як вбачається з розрахунку пені за тілом кредиту та процентам, проведеного ПАТ «Марфін Банк» на відповідну ухвалу апеляційного суду Одеської області, позивачем, виходячи з того, що пеня нараховується за кожний день, застосований курс національної валюти за кожний день обчислення пені протягом періоду її нарахування з наростаючим підсумком у національній валюті.

Банк в останньому розрахунку обчислив пеню на підставі п. 1. Розділу 9 кредитного договору, яким передбачено стягнення пені за кожен день прострочення будь-якого з зобовязань в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу.

Тобто, прострочена заборгованість * курс НБУ на відповідний кожен день періоду, за який розраховується пеня * ставку пені передбачену договором - 0,5% в день * кількість днів.

При цьому судова колегія звертає увагу, що ставка пені за договором 0,5% в день від суми прострочення значно перевищує максимальний розмір ставки пені, передбаченої ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, який обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у періоді, за який обчислюється пеня.

Однак Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 по справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розяснив, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобовязаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - підприємці.

При таких обставинах застосуванню при розрахунку заборгованості підлягає ставка пені 0,5% за кожний день прострочення, що передбачена кредитним договором від 20.03.2006 року.

Відповідно представленого розрахунку за період з 11.12.2009 року по 10.12.2010 року включно пеня за прострочення платежів за тілом кредиту складає 2013,01 доларів США, що еквівалентно 15 959,56 грн. Пеня за прострочення процентів по тілу кредиту за період з 11.12.2009 року по 10.12.2010 року включно складає 11 080,87 доларів США, що еквівалентно 87 859,25 грн. А всього загальна сума розрахованої пені за прострочення тіла кредиту та процентів за користування кредитом становить 103 818 грн. 81 коп. (15959,56+87859,25).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині пені за прострочення сплати кредиту 2 412,43 доларів США, що еквівалентно 19 182 грн 20 коп.; пені за прострочення сплати відсотків 15 097,28 доларів США, що еквівалентно 120 044 грн 51 коп. - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задовлення вимог, відповідно до останнього розрахунку заборгованості, виконаного ПАТ „ОСОБА_3 ОСОБА_4 в особі Одеської обласної дирекції.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 червня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 ОСОБА_4 в особі Одеської обласної дирекції ВАТ „ОСОБА_3 ОСОБА_4 пені за прострочення сплати кредиту 2 412,43 доларів США, що еквівалентно 19 182 грн 20 коп.; пені за прострочення сплати відсотків 15 097,28 доларів США, що еквівалентно 120 044 грн 51 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_3 ОСОБА_4 в особі Одеської обласної дирекції ВАТ „ОСОБА_3 ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 15959,56 грн. та пеню за прострочення сплати відсотків в сумі 87859,25 грн., а всього стягнути пеню на загальну суму 103818 грн. 81 коп.

В решті вимог про стягнення пені - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

ОСОБА_4