АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року в цивільній справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Осокорки-2000» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року позов Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Осокорки-2000» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Осокорки-2000» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 5594 грн. 10 коп., інфляційні втрати в розмірі 435 грн. 53 коп., 3% річних 128 грн.65 коп., судовий збір у розмірі - 698 грн., а всього стягнуто 6847 грн. 28 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року скасувати в повному обсязі, провести обґрунтований перерахунок її заборгованості за фактично спожиті послуги теплопостачання пропорційно опалювальній площі її квартири і без врахування площі приміщень, наданих в оренду за опалювальний період 2015-2016 років, вирахувати із заборгованості витрати на утримання об»єднання за 2016 рік в сумі 2397,60 грн. і погасити їх за рахунок позивача, вирахувати із заборгованості витрати на утримання прибудинкової території з червня по грудень 2015 року і погасити їх за рахунок позивача, із підписанням відповідних актів звіряння, притягнути позивача до відповідальності за порушення вимог Закону про ОССБ та ЖК України.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду 1-ї інстанції є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що, в порушенні вимог ст. 120 ЦПК України, позивачем не було додано до позовної заяви її копії та копії доданих документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, а тому вона, як відповідач вказані копії не отримала. Ненадання вказаних доказів призвело до недотримання судом першої інстанції принципу змагальності сторін ( п.1 ст. 10 ЦПК України) та позбавлення її можливості подати заперечення на позов у встановлений законом строк. До матеріалів справи позивачем надана копія Статуту ОСББ « Осокорки-2000», яка завірена не Дарницькою районною у м.Києві державною адміністрацією, а особисто позивачем. Стягуючи з неї заборгованість у визначеному позивачем розмірі, суд першої інстанції не звернув уваги на її доводи щодо розбіжностей між попереднім розрахунком позовних вимог у порівняні із сумами за відповідний період зазначеними у квитанціях, наданих їй позивачем для оплати. Не зважаючи на наявні розбіжності у розрахунках, суд першої інстанції не зобов»язав позивача скласти акт звіряння взаєморозрахунків сторонами, що призвело до ухвалення рішення про стягнення з неї необґрунтовано розрахованої заборгованості. При ухваленні рішення судом також не було враховано, що позивачем не підтверджено належними доказами той факт, що ОСББ « Осокорки-2000» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1. Вважає, що підстав для стягнення з неї внесків у спеціальний ремонтний фонд немає, оскільки встановлено, факт нецільового використання позивачем коштів ремонтного фонду. Нелегітивність позивача, як балансоутримувача будинку, та відсутність затвердженого загальними зборами ОСББ « Осокорки-2000» кошторису на 2016 рік є підставою для відмови йому у позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Осокорки-2000» ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилалась на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 03.06.1999 року державним реєстратором Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Осокорки-2000» було зареєстроване, як юридична особа.

Відповідно до довідки УРЗ ХК « Київміськбуд» від 18.11.2002 року, ХК «Київміськбуд» передала на баланс для зарахування до основних фондів житловий будинок АДРЕСА_1 в сумі 4 908035,00 грн., в тому числі обладнання: 157 430,00 грн.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 27 травня 1999 року, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, яка складається з 2-х кімнат, житловою площею - 29,4 кв.м, загальною площею - 64,8 кв.м.

Із довідки про заборгованість за утримання будинку і прибудинкової території та за житлово-комунальні послуги за власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 за період з 01.06.2015 року по 30.06.2016 року рахується заборгованість у розмірі 5 093,76 грн., інфляційні втрати в розмірі 145,63 грн., 3 % річних - 19,51 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року скасований судовий наказ № 753/16178/16, виданий Дарницьким районним судом м.Києва 23.08.2016 року за заявою ОСББ « Осокорки-2000» про стягнення боргу з ОСОБА_3.

12 жовтня 2016 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Осокорки-2000» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в позовному провадженні.

У листопаді 2016 року представник позивача звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за період з червня 2015 року по жовтень 2016 року в сумі 5594 грн.10коп., інфляційні втрати в розмірі 435 грн.35 коп., 3 % річних в розмірі 128 грн.65 коп.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи з ОСОБА_3 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Осокорки-2000» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 5594 грн. 10 коп., інфляційні втрати в розмірі 435 грн. 53 коп., 3% річних 128 грн.65 коп., судовий збір у розмірі - 698 грн., а всього стягнуто 6847 грн. 28 коп., суд 1-ї інстанції посилався на те, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо).

За приписами частини 6 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Статті 20, 21 даного Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Згідно зі статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст.179 ЖК України, користування будниками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Осокорки-2000» в повному обсязі надавалися послуги для задоволення потреб відповідача щодо обслуговування будинку та прибудинкової території, а також щодо надання житлово-комунальних послуг, а відповідач не в повному обсязі здійснював їх оплату з 01.06.2015 року по 30.06.2016 року, а тому колегія суддів приходить до висновку, що суд 1-ї інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та стягнув з ОСОБА_3 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Авангард-Добробут» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 5 093,76 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності у відповідача заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

У силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відповідачка не надала ні суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження неправильності наданого позивачем розрахунку заборгованості, або ж власного розрахунку з його обґрунтуванням, зазначивши лише, що наданий розрахунок є неправильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що, не зважаючи на наявні розбіжності у розрахунках, суд першої інстанції не зобов»язав позивача скласти акт звіряння взаєморозрахунків сторонами, що призвело до ухвалення рішення про стягнення з неї необґрунтовано розрахованої заборгованості, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог процесуального права суд не повинен зобов»язувати позивача вчиняти будь-які дії щодо надання доказів у справі. Відповідачка не була позбавлена можливості звернутись до позивача з заявою про проведення звірки розрахунку заборгованості, але таким правом не скористалась.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення, суд не врахував, що позивачем не підтверджено належними доказами той факт, що ОСББ « Осокорки-2000» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1, з огляду на наступне.

Та обставина, що ОСББ « Осокорки-2000» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою УРЗ ХК « Київміськбуд» від 18.11.2002 року, відповідно до якої ХК « Київміськбуд» передала на баланс для зарахування до основних фондів житловий будинок АДРЕСА_1 в сумі 4 908035,00 грн., в тому числі обладнання: 157 430,00 грн.

ОСББ «0сокорки-2000» утримує зазначений будинок та прибудинкову територію, уклав та виконує умови договорів з виконавцями житлово-комунальних послуг на технічне обслуговування та ремонт ліфтів, на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, на використання електричної енергії, на обслуговування внутрішньо будинкових систем ектропостачання, про надання послуг з вивозу та знешкодження твердих побутових відходів, тощо, а відповідач отримує ці послуги та зобов'язаний вчасно щомісяця сплачувати за це кошти.

Не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та вимогах закону і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність підстав для стягнення з неї на користь позивача внесків у спеціальний ремонтний фонд, оскільки встановлено факт нецільового використання позивачем коштів ремонтного фонду, з огляду на наступне.

Згідно п. 1.2 Статуту ОСББ» Осокорки-2000», власники квартир, житлових і нежитлових приміщень зобов»язані виконувати вимоги Статуту об»єднання.

Пункт 1.3 Статуту визначає, що Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку створено виключно для обслуговування, ремонту і реконструкції житлового будинку та утримання прибудинкової території за кошти члені об»єднання і за рахунок доходів від господарської діяльності, отриманих і використаних об»єднанням відповідно до мети його діяльності.

Відповідно до вимог п. 6.2.1 Статуту член об»єднання зобов»язаний виконувати вимоги Статуту об»єднання, рішення загальних зборів, членів і Голови та Правління об»єднання.

Пункт 6.2.3 Статуту визначає, що член об»єднання зобов»язаний своєчасно здійснювати оплату комунальних послуг, інших обов»язкових платежів та спільних цільових витрат.

В розділі 8 Статуту встановлений порядок затвердження та виконання бюджету об»єднання. У витратній частині бюджету передбачено формування ремонтного фонду.

Рішенням загальних зборів ОСББ « Осокорки-2000» від 11.03.2014 року було затверджено суму накопичення коштів ремонтного фонду у 2014 році - 130 000, 00 грн., що в розрахунку на місяць складає 1,49 грн. на 1 кв.м. загальної площі.

Згідно рішення зборів ОСББ « Осокорки-2000» від 13.03.2015 року, було збережено нарахування у ремонтний фонд у 2015 році таким же як і в 2014 році, затверджено кошторис на 2015 рік. В подальшому рішень про зміну розміру внеску до ремонтного фонду зборами не приймалось. З урахуванням того, що загальна площа квартири відповідачки становить 64,8 кв.м., то розмір її щомісячного внеску до ремонтного фонду вірно визначений позивачем у сумі 64, 8 х 1,49= 96,55 грн. відповідачка є членом об»єднання, а тому відповідно до Статуту повинна виконувати положення Статуту та рішення загальних зборів, як і всі інші члени об»єднання.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при розгляді справи не було дотримано принципу змагальності сторін, так як їй не було надано копій додатків до позовної заяви і вона була позбавлення можливості подати заперечення на позов у встановлений законом строк, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, так як згідно супровідного листа суду від 27 жовтня 2016 року, на адресу відповідачки судом було направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками. 16 листопада 2016 року відповідачкою було подано до суду заяву про заперечення проти позову ОСББ « Осокорки-2000».

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги також не спростовують.

Обгрунтованим також є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 435 грн. 53 коп. та 3% річних в розмірі 128 грн.65 коп., з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи та досліджених доказів судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 прострочила виконання зобов»язання по сплаті вартості отриманих нею житлово-комунальних послуг, а тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, з неї на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми за період з червня 2015 року по жовтень 2016 року в сумі 128 грн. 65 коп., та інфляційні втрати в сумі 435 грн. 53 коп..

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: