Провадження № 2/752/1230/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування, трьох процентів річних, пені, інфляційної складової боргу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 01.03.2014 року, у розмірі 49 490 гривень 00 копійок, а також суму пені за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі - 13 530 гривень 56 копійок та сплачений судовий збір у розмірі 630 гривень 20 копійок.

27.09.2016 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 01.03.2014 року, у розмірі 30 228 гривень 46 копійок, а також суму пені за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі - 39 963 гривень 88 копійок та сплачений судовий збір.

16.11.2016 року позивачем подано заяву про уточнення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 01.03.2014 року, у розмірі 25 520 гривень 69 копійок, а також 3% річних у розмірі - 1 880 гривень 26 копійок, інфляційну складову боргу у розмір - 5 225 гривень 54 копійки, суму пені за прострочення виплат страхового відшкодування в розмірі - 13 530 гривень 56 копійок; моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень та сплачений судовий збір.

14.02.2017 року позивачем збільшено позовні вимоги, за вказаною заявою позивач просив суд стягнути з відповідача в ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 01.03.2014 року, у розмірі 25 520 гривень 69 копійок, а також 3% річних у розмірі - 1 373 гривень 24 копійок, інфляційну складову боргу у розмір - 6 328 гривень 02 копійки, суму пені за прострочення виплат страхового відшкодування в розмірі - 6 819 гривень 16 копійок; моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень та сплачений судовий збір.

Таким чином, остаточні позовні вимоги позивача, з урахуванням усіх поданих заяв, складаються з наступних вимог:

-стягнути з відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 25 520, 69 грн.;

-стягнути з відповідачів ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача 3% річних у розмірі - 1 373 гривень 24 копійок, інфляційну складову боргу у розмір - 6 328 гривень 02 копійки, суму пені за прострочення виплат страхового відшкодування в розмірі - 6 819 гривень 16 копійок;

стягнути з відповідачів ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень та сплачений судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.03.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марок «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 та «Рено» д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок останній автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2014 року винним у скоєнні ДТП визнаний водій автомобіля марки «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Звернувшись до відповідача з приводу виплати вказаної суми страхового відшкодування, останнім добровільно свого обов'язку по проведенню страхової виплати так і не виконано, що і змусило його звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів у примусовому порядку.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню за рахунок ПАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи й дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1116 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 01.03.2014 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний позивачу автомобіль «Рено» д.н.з. НОМЕР_2, право власності на який підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого УДАІ ГУ МВС в м. Києві (а.с. 21).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2014 року по справі №756/3210/14-п ОСОБА_2, водія автомобіля «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1, визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 9).

Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили, а тому відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України, суд вважає такими, що не потребують доказуванню встановлені обставини щодо вини ОСОБА_2, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було заподіяно механічні пошкодження належному позивачу транспортному засобу.

В ході розгляду справи судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1. ОСОБА_2 була застрахована відповідачем у справі (а.с. 59).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_2, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), встановлений у розмірі 50 000,00 грн. (а.с. 59).

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

В ході розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами, зокрема, відповідачем, що позивач звернувся до страхової компанії та надав всі необхідні для проведення виплати документи.

Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п. 36.2. статті 36 вищеназваного Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Проте, як встановлено в ході розгляду справи та вбачається з матеріалів останньої, виплата страхового відшкодування відповідачем, який визнав подію, що мала місце 01.03.2014 року, страховим випадком, проведена не була. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 14.07.2014 року визначено вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_2, проведеного за замовленням позивача, розмір останнього складає 101 736,06 гривень (а.с.28-42).

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Суд вважає, що вказаний звіт є належним доказом, оскільки він складений оцінювачем ОСОБА_3, який має відповідне кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів.

Відповідно до Звіту експерта сума збитку є більшою за ринкову вартість автомобіля на момент страхування, то враховуючи пропорційність страхове відшкодування становить 49 490,00 гривень.

Судом встановлено, що відповідачем сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 23 969,31 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями та не заперечується сторонами у судовому засіданні.

Згідно положень ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Оскільки виплата страхового відшкодування відповідачем не була здійснена в повному обсязі у встановленому законодавством розмірі, це призвело до порушення законних прав позивача на отримання страхового відшкодування в повному обсязі. Тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 25 520,69 грн.

З цієї ж точки зору судом не приймаються й до уваги твердження позивача щодо безпідставності вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь пені, інфляційних втрат та 3% річних. Суд розцінює такі твердження сторони відповідача як спосіб захисту своїх інтересів, спрямований на уникнення відповідальності за невиконання своїх зобов'язань.

До вказаного висновку суд приходить, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ч. 1 ст. 992 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч.1 ст. 550 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Згідно п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позиції позивача щодо пропуску ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» термінів, визначених Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому суд знаходить обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, через що позов підлягає задоволенню і в цій частині.

До того ж, вважаючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 6 819,16 грн., 3% річних в розмірі 1 373,24 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6 328,02 грн. обґрунтованими та доведеними в повному обсязі, суд приходить до висновку про те, що розмір останніх є також доведеним з боку позивача, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, через що вважає за можливе покласти в основу судового рішення проведений позивачем розрахунок зазначених сум як такий, що перевірений судом та відповідає вимогам закону.

Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано.

Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь у відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., суд встановив наступне.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» визначено поняття моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення вказаних статей, приймаючи до уваги те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, наявності такої шкоди, причинного зв'язку між діями відповідача та виникненням моральної шкоди, її розміру, не було надано доказів, на які б позивач посилався як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України, п. 9.3 ст. 9, ст. 35, п. 27.1 ст. 27, п. 27.5 ст. 27, п. 22.3 ст. 22, ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 81, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» () на корить ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 25 520 грн. 69 коп., три проценти річних у розмірі 1 373 грн. 24 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 6 328 грн. 02 коп. та пеню у розмірі 6 819 грн. 16 коп., а всього - 40 041 грн. 11 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» () на корить ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 636 грн. 50 коп.

У іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя