РІШЕННЯ

Іменем України

3 жовтня 2017 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - Островської Н.І.,

за участю секретаря - Бутрик Ю.С.,

заявник ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті,-

встановив:

22 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті батька.

Як підставу зазначив, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. 24.02.2017 року його батько ОСОБА_2 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та отримав довідку № НОМЕР_1 від 24.02.2017 року. 02.07.2017 року батько, знаходячись у м. Брянка Луганської області помер, про що видане лікарське свідоцтво про смерть за номером 101 від 03.07.2017 року та свідоцтво про смерть серії І-ВВ № 026363 від 06.07.2017 року, видане Брянським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської області. Вказує, що для реєстрації смерті його батька та отримання свідоцтва про смерть за місцем його реєстрації він звернувся до Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Харківської області, але отримав відмову в проведенні реєстрації, оскільки лікарське свідоцтво про смерть, видане Брянською міською лікарнею, не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя від 08.08.2006 року № 545, а свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у звязку з чим він не може зареєструвати смерть батька та реалізувати свої права спадкоємця.

В судовому азсіданні заявник підтримав заяв, просив встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який на день смерті знаходився в м. Брянка Луганської області за адресою вул. Куйбишева, 75 і помер 2 липня 2017 року.

Представник заінтересованої особи, в судове засідання не зявився надав письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Суд, вислухавши заявника, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно свідоцтву про народження серії ІІ-ЕД № 334748 від 07.12.1977 року ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 (а.с. 10).

Відповідно до паспорту серії ЕК № 612116 від 06.02.1998 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянином України, зареєстрований за адресою: вул. Куйбишева-75, м. Брянка Луганської області (а.с. 5, 6).

24.02.2017 року ОСОБА_2 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та отримав довідку № НОМЕР_1 від 24.02.2017 року (а.с. 8).

Згідно лікарському свідоцтву про смерть № 101 від 03.07.2017 року та довідці про причину смерті, виданим Брянською міською лікарнею ЛНР, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер 2 липня 2017 року, перебуваючи у стаціонарі в реанімаційному відділенні Брянської міської лікарні Луганської Народної Республіки, причина смерті гостра сердечна недостатність, багатоочаговий дифузний кардіосклероз (а.с. 3).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВВ № 026363 від 06.07.2017 року, виданому Брянським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської Народної Республіки, ОСОБА_2 помер 2 липня 2017 року в м. Брянка Луганської Народної Республіки (а.с. 4).

Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 року зпа № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

В судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є тещею та дружиною заявнику, засвідчили, що ОСОБА_2 проживав у свого сина, ОСОБА_1. 22.06.2017 року поїхав до батьків до м. Брянка Луганської області, де 2.07.2017 року у лікарні помер.

Заявник звернувся до Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть на імя померлого ОСОБА_2, однак йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником предявлено документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 8 серпня 2006 року № 545, а також документи, які були видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 9).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У відповідності до роз'яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Положеннями ст. 257-1 ЦПК України перебдачено, що заява про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

У відповідності до ч.2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п. 7 глави 5 розділу Ш Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Мінюсту від 18 жовтня 2000 року номер 52/5 державна реєстрація смерті поводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоровя, де настала смерть, та інших осіб.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

З наведеної правової норми слідує, що лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті, свідоцтво про смерть, видані Луганською Народною Республікою на імя ОСОБА_2 є недійсними і не створють правових наслідків.

На підставі викладеного, суд приходить висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть його батька, виданого державним органом України та отримати допомогу на поховання.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 213-215, 257-1 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», наказом МОЗ України від 8 серпня 2006 року № 545. п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 року за № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», суд,-

вирішив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який на день смерті знаходився за адресою: вул. Куйбишева, 75, м. Брянка, Луганської області, і помер 2 липня 2017 року.

Зобовязати Шевченківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_2, померлого 2 липня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

ОСОБА_5