У х в а л а

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Новозбур'ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, третя особа - Відділ Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, рішення про його видачу, припинення права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 22 січня 2007 року належить житловий будинок по

АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці, площею 0, 52 га, яка є власністю Новозбур'ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Відповідно до відомостей технічного паспорту на зазначений житловий будинок, конфігурація земельної ділянки, площею 0,52 га, яка перебуває у її користуванні, передбачає, що відстань від гаража до межі із земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_5, по АДРЕСА_2,становить три метра.

Зазначала, що вона зверталась до сільської ради за дозволом на приватизацію земельної ділянки, площею 0,52 га, строк підготовки та оформлення технічної документації чітко визначений не був.

У 2011 році, під час ознайомлення з підготовленим проектом землеврядної документації, їй стало відомо, що у власність її сусіда -

ОСОБА_6 перейшло близько трьох метрів земельної ділянки, які мали б належати їй, а межею між суміжними земельними ділянками є стіна її гаража.

Звертала увагу, що на акті узгодження меж міститься підпис її чоловіка, однак ані вона, ані її чоловік вказаного акта не підписували, а землеврядна документація, на підставі якої ОСОБА_6 приватизував земельні ділянки, складено з грубими порушеннями.

Посилаючись на наведене та на те, що встановлені межі між суміжними земельними ділянками порушують її право користування частиною земельної ділянки шириною три метра, яка передана у власність відповідачеві з порушенням встановленого порядку, без належного погодження меж, просила зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, а саме - визначити межу суміжних земельних ділянок: по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, шириною

три метри від її гаража в бік суміжної ділянки домоволодіння № 31а; визнати незаконним та скасувати рішення Новозбур'ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 14 серпня 2008 року щодо затвердження технічної документації; скасувати державні акти на право власності, видані на ім'я ОСОБА_5; припинити право власності ОСОБА_5 на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_2 шляхом внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру України та в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 08 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 березня

2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказівга підтвердження того, що узгоджені межі суміжних земельних ділянок не відповідають землеврядній документації чи порушують її право землекористування, оскільки на підтвердження надання їй у користування земельної ділянки відповідного розміру, будь-яких документів не надано, в тому числі щодо надання попередньому власнику в користування вказаної земельної ділянки.

Крім того, судом встановлено, що загальна площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_4 становить 0, 5200 га, а по всій довжині встановлено огорожу та межові кілки, що свідчить про відсутність підстав вважати, що межа зі сторони земельної ділянки відповідача повинна проходити на відстані трьох метрів від належної ОСОБА_4 господарської споруди (гаража), що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 27 вересня 2011 року.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку проте, що доказів на підтвердження факту встановлення меж наданої позивачу у користування земельної ділянки та зміна її розміру чи конфігурації за рахунок збільшення меж чи конфігурації земельної ділянки, наданої у власність відповідачеві, та невідповідність її межам, позивачем не надано.

Доводи касаційної скарги щодо того, що доказами, які обґрунтовують позовні вимоги, повинен стати висновок експертного дослідження, проте апеляційним судом порушено норми процесуального права, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_4 не було вчинено необхідних процесуальних дій для проведення експертного дослідження(не надано додаткових матеріалів та квитанцію про сплату витрат на проведення експертизи), при цьому про наслідки не вчинення таких дій остання була попереджена.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20 лютого

2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

О.С. Ткачук