У х в а л а

іменем україни

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Східний масив» про відшкодування матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до приватного підприємства «Східний масив» (далі - ПП «Східний масив») про стягнення 54908 гривень матеріальної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з метою забезпечення електроенергією належного йому на праві власності офісного приміщення АДРЕСА_1, він звернувся до відповідача, як балансоутримувача вказаного будинку, із заявою про складання акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідності сторін, а також однолінійної схеми, що є додатками №5 та №5а до договору про постачання електричної енергії. Укладення зазначених додатків було обов'язковим для внесення змін до вказаного договору з метою надання послуг електропостачання до належного йому офісного приміщення.

Листом №19-01-1 від 19 січня 2015 року відповідач відмовив у підписанні вказаного акту, з посиланням на наявність заборгованості за надані послуги. Однак, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року зобов'язано відповідача погодити акт розмежування балансової належності електромереж, що є додатком №5 до договору постачання електричної енергії та однолінійної схеми, що є додатком №5а до договору постачання електричної енергії. Відповідні додатки до договору постачання електричної енергії були підписані ПП «Східний масив» лише 17 березня 2016 року, в процесі примусового виконання рішення суду на вимогу державної виконавчої служби. Проте, внаслідок тривалого порушення його прав з боку відповідача, в період з 12 січня 2015 року по 17 березня 2016 року, зокрема через відсутність електропостачання у офісному приміщенні, він (позивач) не мав можливості використовувати власне майно за його цільовим призначенням та одержувати дохід від переданого майна в оренду на підставі укладених договорів оренди із ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «Геоземсервіс».

Таким чином, за період порушення відповідачем його прав, йому було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 54908 гривень, виходячи з обумовленої договорами оренди вартості орендної плати 20 гривень на місяць за 1 кв.м та загальної площі офісного приміщення 196,1 кв.м.

З метою досудового врегулювання спору, ним було направлено на адресу відповідача претензію від 13 квітня 2016 року, яка була залишена без задоволення. З цих підстав вважає, що вправі як власник майна, права якого порушені, вимагати відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України відшкодування завданої майнової та моральної шкоди, тому просив стягнути з ПП «Східний масив» 54908 гривень заподіяної йому шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із необґрунтованості позовних вимог.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що передавши в оренду нежитлове приміщення, він був позбавлений можливості отримати дохід у вигляді орендної плати, оскільки внаслідок неправомірних дій відповідача, що полягали у відмові в підписанні акту розмежування балансової належності електромереж, у приміщенні, яке надавалося в оренду, була відсутня електроенергія, що стало підставою розірвання цих договорів.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, договори оренди укладені на момент, коли приміщення не було підключено до електромереж і ця обставина договорами не обумовлювалась. Таким чином не можна стверджувати, що єдиною підставою розірвання договору, а відтак втрати позивачем доходу у вигляді орендної плати є лише невиконання відповідачем обов'язку погодити акт розмежування балансової належності електромереж.

Умовами договорів оренди було передбачено обов'язок орендодавця передати приміщення у технічно справному стані.

Оскільки приміщення не були готові до експлуатації через відсутність електропостачання, тому до усунення вказаного недоліку об'єкта оренди позивач не вправі був розраховувати на одержання доходів від здачі їх в найм.

Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позву, і апеляційний суд погодився з такою позицією.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
А.О. Леванчук
О.В. Ступак