У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Укрінвестбуд», третя особа - Державне управління справами, про розірвання інвестиційного договору та стягнення коштів за касаційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та державного підприємства «Укрінвестбуд» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 18 липня 2003 року між нею та державним підприємством «Укрінвестбуд» (далі - ДП «Укрінвестбуд») укладено інвестиційний договір, за умовами якого відповідач зобов'язався збудувати за рахунок залучених коштів і передати їй об'єкт інвестування - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 182,62 кв. м, у тому числі житловою площею - 108,10 кв. м та гаражний бокс (згідно з проектною документацією). Вона свої зобов'язання щодо фінансування об'єкту інвестування виконала в повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення № 25 від 6 серпня 2003 року. У порушення умов договору свої зобов'язання відповідач не виконав.

Зазначала, що умови договору істотно порушені і їй завдано значну шкоду, оскільки вона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У зв'язку з цим, з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України, просила розірвати зазначений договір та згідно зі ст. 653 ЦК України стягнути з відповідача на її користь на відшкодування збитків 45 млн. 633 тис. грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Розірвано інвестиційний договір від 18 липня 2003 року № 118-КВ та стягнуто з ДП «Укрінвестбуд» на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 26 076 648 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Розірвано інвестиційний договір від 18 липня 2003 року № 118-КВ, укладений між ОСОБА_3 та ДП «Укрінвестбуд». Стягнуто з ДП «Укрінвестбуд» на користь ОСОБА_3 кошти у сумі 301 584 грн 80 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції; ДП «Укрінвестбуд» просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка свої зобов'язання за інвестиційним договором виконала в строк та в повному обсязі, сплативши повну вартість квартири, проте відповідач свої зобов'язання не виконав і після того, як будинок було здано до експлуатації, квартиру позивачці у власність не передав, відтак договір має бути розірвано на підставі ст. 651 ЦК України. Зазначене порушення суд відповідно до положень ст. ст. 652, 653 ЦК України визнав істотним та таким, що завдало шкоду позивачці, яка позбавилася того, на що вона розраховувала при укладанні договору та що призвело до неможливості досягнення нею цілей договору, а саме отримання у власність квартири.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що при укладанні інвестиційного договору позивачем фактично набуто у власність матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва квартири АДРЕСА_1, у тому числі на гаражний бокс. Відтак, договір має бути розірвано з підстав, передбачених ст. 611 ЦК України, а розмір завданої порушенням шкоди (прямі збитки) визначається лише в межах суми, сплаченої позивачкою на виконання умов інвестиційного договору.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 18 липня 2003 року між ОСОБА_3 та ДП «Укрінвестбуд» було укладено інвестиційний договір №118-КВ, предметом якого є участь позивача, як інвестора, у фінансуванні будівництва об'єкта інвестування - чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 182,62 кв. м, у тому числі житловою площею - 108,10 кв. м, та гаражний бокс (згідно з проектною документацією).

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору після повної оплати ОСОБА_3 вартості об'єкта інвестування та прийняття об'єкта в експлуатацію, ДП «Укрінвестбуд» зобов'язалося протягом 30 днів видати свідоцтво про право власності.

Згідно з п. 7.2 договору інвестування строк дії договору визначений до повного виконання сторонами.

ОСОБА_3 свої зобов'язання щодо фінансування об'єкту інвестування виконала в повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення № 25 від 6 серпня 2003 року, а ДП «Укрінвестбуд» свої зобов'язання щодо видачі свідоцтва про право власності не виконало.

22 квітня 2010 року на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 17 березня 2010 року забудовнику ТОВ «МК «Антарес» видано сертифікат № НОМЕР_1, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом житлового будинку з підземним автопаркінгом, корпуси А і Б. по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

У порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК Україниапеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не перевірив доводів позивачки щодо істотності порушення відповідачем умов інвестиційного договору й доводів про те, що вона внаслідок порушення відповідачем зобов'язань за договором позбавлена і грошей і квартири, не навів мотивів відхилення цих доводів.

При цьому, скасовуючи рішення районного суду, ухвалене з заявлених підстав, передбачених ст. 653 ЦК України, не перевірив його законності й обгрунтованості, вийшов за межі позовних вимог та обгрунтував своє рішення вимогами ст. 611 ЦК України, на які позивач не посилався. Це є порушенням вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно з якою суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також апеляційний суд порушив вимоги ч.1 ст. 303 ЦПК України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ДП «Укрінвестбуд» стосовно відсутності вини підприємства у заподіянні ОСОБА_3 майнової шкоди (збитків) з підстав загально-цивільної відповідальності, апеляційний суд послався на положення ст. 611 ЦК України, на яку позивач не посилався в обгрунтування своїх вимог.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, та державного підприємства «Укрінвестбуд» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик