АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2095/17 Головуючий 1-ї інстанції - Лях М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з об'єднаною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, -

в с т а н о в и л а:

На розгляды Київського районного суду м. Харкова на перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у вихованні дитини з об'єднаною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

16.12.2016року ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення її позову шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-якій іншій особі за відсутності її письмової згоди вивозити малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., за межі Харківської області та за межі України, та зобов'язати ОСОБА_1 надати їй вільний доступ до їх спільної дочки - ОСОБА_3, згідно графіку до існуючої домовленості, а саме на період розгляду судом даної справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заборонено ОСОБА_1 та будь-якій іншій особі за відсутності письмової згоди ОСОБА_2 вивозити малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., за межі Харківської області та за межі України, а також не перешкоджати вільному доступу до дитини до закінчення розгляду судом даної цивільної справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 23.12.2016року про вжиття заходів забезпечення позову скасувати і постановити нову про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2, вказуючи на її незаконність та необґрунтованість і таку, що винесена з порушенням норм процесуального закону. Зокрема вказує, що жодних доказів, які б свідчили про його намір вивезти дочку ОСОБА_4 на постійне місце проживання за межі Харківської області або до іншої країни, а також доказів, що підтверджують ізоляцію дитини від матері та школи, суду надано не було. Ці твердження позивача ґрунтуються лише на припущеннях і не відповідають фактичним обставинам справи та є не співмірними із заявленими вимогами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 та забезпечуючи її позов шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-якій іншій особі за відсутності письмової згоди ОСОБА_2 вивозити малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., за межі Харківської області та за межі України, та не перешкоджати вільному доступу до дитини до закінчення розгляду судом справи, суд виходив з того, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо визначення участі батьків у вихованні дитини.

Але, погодитися з цим висновком колегія суддів не може, оскільки такий вид забезпечення позову не узгоджується із заявленими ОСОБА_2 вимогами - про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовується лише до позовів про визнання та про присудження.

У ст.152 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову.

Перераховуючи в ч.1 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову та зазначаючи в ч.2 цієї статті про право суду вжити інші види, законодавець не надає суду право самостійно обирати вид забезпечення позову. Це порушує принцип диспозитивності процесу, тому суд при застосуванні заходів забезпечення позову повинен або задовольнити заявлене клопотання, або відмовити у його задоволенні.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із виділених матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 заявлені вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, 2009р.н., разом з нею - матір'ю дитини, а відповідачем, в свою чергу, заявлені вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та встановлення порядку їх участі у вихованні дитини.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідальності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

За таких обставин, застосування вищевказаного засобу забезпечення позову є неправильним, а тому оскаржувана ухвала як така, що не відповідає вимогам закону підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали - про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення її позову.

Згідно п.1) ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.2п.2), 312ч.1п.2), 313, 314ч.1п.6), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року - скасувати і ухвалити у справі нову.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -