Ухвала

іменем україни

27 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Леванчука А.О.,
Карпенко С.О.,Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект» (далі - ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з грудня 2011 року працювала у відповідача на посаді юрисконсульта, а з 26 вересня 2012 року на посаді юрисконсульта юридичного відділу ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект», проте наказом № 2154-08-к від 30 вересня 2016 року її незаконно було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через скорочення штату працівників. З огляду на те, що відповідачем не враховано її переважне право на залишення на займаній посаді поряд з іншими юрисконсультами, просила суд позов задовольнити, визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді юрисконсульта, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2016 року, стягнути з відповідача 500 грн витрачених нею на ліки та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 у дохід держави 551,20 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами установлено, що ОСОБА_6 з 20 грудня 2011 року працювала в НВКГ «Зоря»-«Машпроект». З 26 вересня 2012 року переведена на посаду юрисконсульта юридичного відділу НВКГ «Зоря»-«Машпроект» (а.с. 11-14).

З квітня 2016 року на підприємстві запроваджено заходи щодо оптимізації чисельності персоналу, закріплення та підвищення мотивації найбільш кваліфікованих та ефективних працівників з високою продуктивністю праці.

Наказом № 190 від 10 червня 2016 року (а.с. 21-23, 24-27), наказом № 193 від 24 червня 2016 року (а.с. 28-30, 31-32) та наказом № 201 від 29 червня 2016 року (а.с. 33, 34-35) внесені зміни до структури підприємства, в тому числі зазначено про скорочення двох посад юрисконсультів юридичного відділу в строк до 30 вересня 2016 року. Створено комісію по розгляду переважного права на залишення на роботі вивільнених працівників.

Відповідно до висновків комісії по розгляду переважного права на залишення на роботі вивільнених працівників від 29 червня 2016 року за наслідками порівняльного аналізу кваліфікації, продуктивності праці та інших показників працівників, які займають посади юрисконсульта юридичного відділу звільненню підлягає ОСОБА_6 (а.с. 66, 67-68) З порівняльної таблиці продуктивності праці юристів юридичного відділу (а.с. 67-68) вбачається, що у квітні 2015 року ОСОБА_6 притягалась до дисциплінарної відповідальності за відмову від виконання посадових обов'язків (а.с. 84-86) та їй двічі зменшувався коефіцієнт трудової участі у березні та травні 2015 року за неефективне використання робочого часу (а.с. 73-83).

07 липня 2016 року позивача попереджено про наступне звільнення з наданням переліку вакантних посад на підприємстві від підписання якого вона відмовилася, про що складено акт (а.с. 69-72).

05 вересня 2016 року цеховим комітетом профспілки ПДУ надано згоду на звільнення ОСОБА_6 з займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом директора з персоналу та науково-технічної інформації № 2154-08-к від 30 вересня 2016 року ОСОБА_6. звільнено з посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При розгляді справ про звільнення за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За правилами ч. ч. 2, 3 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних їх умовах перевага надається, поряд з іншим, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначився правильно з характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що оскільки ОСОБА_6 належним чином була повідомлена про наступне звільнення та була ознайомлена з вакантними посадами, хоча й відмовилася від підписання про ознайомлення з наданим списком посад, попередження про наступне звільнення відбулося у строки, встановлені трудовим законодавством, підстави для застосування приписів ст. 42 КЗпП України відсутні, первинна профспілкова організація також надала свою згоду на звільнення позивача.

Судами попередніх інстанцій надано належну оцінку і доводам позивача щодо її більш високої кваліфікації, виходячи з того, що кваліфікація працівника, як здатність виконувати завдання та обов'язки певної роботи, визначається рівнем освіти та спеціалізацією через назву професії, а не отриманням післядипломної освіти за іншою спеціальністю («Фінанси та Кредит») та набуттям права на зайняття іншою (адвокатською) діяльністю.

Разом з цим, судами попередніх інстанцій перевірено доводи позивача щодо наявність у неї переважного права на залишення на роботі, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 42 КЗпП, а саме тривалого безперервного стажу роботи на даному підприємстві та зазначено, що ця умова враховується при рівній кваліфікації і продуктивності праці працівників, посади яких підлягають скороченню. Також зміст цієї норми свідчить про надання переваг працівникам з тривалим (протягом багатьох років) стажем роботи на даному підприємстві, а не більш тривалим стажем у порівнянні з іншими працівниками. Стаж роботи менше п'яти років, як правило, не вважається тривалим стажем роботи на даному підприємстві.

Судами попередніх інстанцій також перевірено доводи позивача з приводу того, що відповідач не мав права враховувати дисциплінарні стягнення, накладені на неї у квітні-червні 2015 року через сплив строку, передбаченого статтею 151 КЗпП та надано належну оцінку даній обставині. Судами попередніх інстанцій зауважено, що за правилами цієї норми якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Проте визначення більш високої кваліфікації та продуктивності праці пов'язане не з наявністю діючого дисциплінарного стягнення, як, наприклад, можливість заохочення працівника підчас дії стягнення (частина 3 статті 151 КЗпП), а з наявністю ознак, які в сукупності характеризують ставлення працівника до роботи, що і доводять раніше накладені стягнення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 щодо неврахування комісією з розгляду переважного права на залишення її на займаній посаді відсутності дисциплінарного стягнення на момент засідання комісії на правильність висновків не вливає.

При цьому апеляційний суд змінюючи рішення суду в частини вирішення питання щодо судових витрат прийшов до правильного висновку виходячи з Закону України «Про судовий збір».

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року та рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року в його незміненій частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко