АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 766/2138/17 Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Номер провадження №22-ц/791/1058/17 Доповідач: Фурман Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Фурман Т.Г.

суддів: Пузанової Л.В.

ОСОБА_1

секретар Чертков Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної у м. Херсоні ради, орган опіки та піклування Корабельної районної у м. Херсоні ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної у м. Херсоні ради, орган опіки та піклування Корабельної районної у м. Херсоні ради, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, зазначаючи про те, що перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2013 року по 09.03.2016 року, від якого мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого було визначено разом з нею.

Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради № 22 від 12.02.2016 року був визначений спосіб участі батька у вихованні дитини, який відповідачем систематично та грубо порушувався, а у січні 2017 року ОСОБА_2 забрав дитину, не повідомивши її, та до теперішнього часу утримує сина за місцем свого проживання без жодних пояснень.

Посилаючись на протиправність дії відповідача, який неодноразово упродовж певного періоду утримував сина у себе без попередження та узгодження, самочинно, всупереч рішенню органа опіки та піклування змінив місце проживання дитини, чим позбавив її можливості спілкуватися з сином, виховувати дитину, та з врахуванням інтересів дитини, позивачка просила суд постановити рішення про відібрання дитини від ОСОБА_2В та визначити місце проживання сина з нею.

03 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання сина з ним, зазначаючи про те, що після розірвання шлюбу його колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, порушує рішення органу опіки та піклування від 12.02.2016 року відповідно до якого було визначено спосіб його участі у вихованні сина, а з березня 2016 року припинила надавати можливість спілкуватися з дитиною, на неодноразові зауваження з його боку не реагувала, на телефонні дзвінки не відповідала, у зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Вважає, що він може краще забезпечити інтереси сина та створити йому кращі умови для проживання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 про відібрання дитини залишені без розгляду.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 квітня 2017 року визначене місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання матері ОСОБА_3.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким його позов задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2013 року, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Херсон від 09.03.2016 року.

Сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення батьків проживає разом з матірю.

За рішенням Суворовської районної у м. Херсоні ради виконавчого комітету №22 від 12.02.2016 року ОСОБА_2, який проживає окремо від дитини, визначено спосіб його участі у вихованні сина, шляхом спілкування щотижня з 16:45 год. пятниці до 07:45 год. понеділка, ? частини літнього відпочинку та святкових днів за домовленістю з матірю, необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового та електронного звязку.

Мати та батько малолітньої дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина.

Сторони мають усі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, приділяють належну увагу його вихованню та розвиту.

До січня 2017 року син проживав з матірю, батько самочинно змінив місце проживання дитини, яка недостатньо спілкується з матірю, що для дитини її віку несприятливо позначиться на її розвиткові.

Судом отриманий висновок органу опіки та піклування про те, що в інтересах дитини доцільно її проживання разом з матірю.

Представники органу опіки та піклування підтвердили доцільність проживання дитини разом з матірю, яка створила та забезпечує йому належні умови проживання, виховання та розвитку. Визначення місця проживання дитини разом із матірю на цьому етапі буде відповідати повному і гармонійному розвитку дитини, потребі любові і розуміння саме від матері. Позивачка є матеріально забезпеченою, забезпечена житлом з нормальними соціально-побутовими умовами, піклується про стан здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Жодних фактів, ознак чи наявність інших випадків, які б давали підстави вважати, що залишення дитини з матірю є небезпечним для його життя, здоровя і морального виховання, не встановлено.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Оскільки відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, а розірвання шлюбу між ними, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязку щодо дитини, та зважаючи на встановлені судом обставини щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоровя, висновок органу опіки та піклування, колегія суддів з огляду на зазначені обставини, показання свідків, враховуючи, що у висновку органу опіки та піклування не вказано виняткових обставин, які б давали підстави розлучення дитини з матірю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітньої дитини та не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матірю, що також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі №6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року, яка, відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою до виконання судами України.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до ЦПК України та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вирішив всі заявлені вимоги за первісним позовом є безпідставними, оскільки за ухвалою суду від 03 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 про відібрання дитини залишені без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. ,-

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_1