АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №757/3766/17-ц Головуючий у 1 інстанції Цокол Л.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6360/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарях Юрченко А.С., Станішевській Б.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_7, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києві від 31 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» залишено без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_7 і Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») було укладені договори банківського вкладу:

- Договір банківського вкладу «Марафон-лояльності - максимум доходу ЕПС» №794964/2014 від 19.05.2014, на підставі якого позивач як вкладник розмістив в банку строковий вклад у розмірі 227 000,00грн на умовах депозиту з датою вимоги 19.06.2015;

- Договір банківського вкладу «Марафон-лояльності - максимум доходу ЕПС» від 13.06.2014 із сумую вкладу 13 379,00 доларів США, строком до 13.05.2015;

- Договір банківського вкладу «НВУ» №856678/2014 від 22.10.2014 із сумую початкового вкладу 2 680,00 Євро, строком до 22.10.2015.

На час розгляду справи судом на вкладних рахунках позивача обліковуються кошти у сумі 568 053,33грн.

20.11.2014 постановою правління НБУ №733 ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №123 від 20.11.2014 в банку з 21.11.2014 до 20.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію, строк здійснення якої продовжено рішенням виконавчої дирекції Фонду №32 від 17.02.2015 до 20.03.2015. На підставі постанови правління НБУ №188 від 19.03.2015 та рішення виконавчої дирекції Фонду №63 від 20.03.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ «ВіЕйБі Банк» та розпочато процедуру його ліквідації.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7 про відповідальність власника істотної участі та стягнення з нього коштів, суд першої інстанції виходив із того, що позивач отримав гарантовану Фондом суму у розмірі 200 000грн, процедура повернення решти коштів триває у порядку, передбаченому ст. ст. 49, 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав уважати доведеним факт заподіяння шкоди позивачу.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і підлягають застосуванню до них, які суд безпідставно не застосував.

У судовому засіданні апеляційного суду представники позивача підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник відповідача та представник третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити без змін законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення грошових коштів у розмірі неповернутого банківського вкладу як відповідальність власника істотної участі за невиконання банком його зобов'язань за договорами (ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 611 ЦК України).

Встановлено, що між ОСОБА_7 і Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») 19.05.2014, 13.06.2014 та 22.10.2014 було укладено три договори банківського вкладу строком дії до 2015 року, за якими на рахунках позивача на час розгляду справи судом обліковуються вклади у загальному розмірі 568 053,33грн.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи з приводу віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних та здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20.03.2015 включно, після чого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», а також, що у зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації банку позивач на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» отримав 200 000грн, сторонами не заперечуються.

Отже, з урахуванням установлених обставин та виходячи з того, що процедура ліквідації банку не завершена, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до Довідки №05-44057 від 09.09.2016, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_7 включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів четвертої черги на суму 568 053,33грн (ас13).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що повернення грошових коштів ОСОБА_7 регламентовано ст. ст. 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і передбачені вказаними нормами процедури не завершені.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність вини пов'язаної із банком особи щодо неповернення позивачу його вкладу, а також що дії чи бездіяльність ОСОБА_8 призвели до завдання позивачу шкоди з його вини, не заслуговують на увагу як передчасні з огляду на таке.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена відповідальність банку за його зобов'язаннями. Зокрема, частиною 1 цієї статті (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 20.11.2014) передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства; частиною 2 цієї норми передбачено, що банк не відповідає за невиконання зобов'язань у разі зупинення операцій по рахунках; частиною 6 статті 58 цього Закону на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних. Тобто, сам по собі факт віднесення банку до категорії неплатоспроможних з вини власників істотної участі є підставою для відповідальності за зобов'язаннями банку.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк та кожний власник істотної участі зобов'язані підтримувати норматив достатності (адекватності) регулятивного капіталу банку на рівні, встановленому НБУ. Відповідно до ч.4 ст.58 Закону власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Сама по собі, відповідь Національного банку України №20-02013/97701 від 09.12.2015, надана на адвокатський запит, про те, що акціонери ПАТ «ВіЕйБі Банк» не надавали реальної фінансової підтримки банку, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами (ас15), без підтвердження наведених обставин не дає підстав для висновку про те, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних з вини відповідача як учасника істотної участі. Інших доказів на підтвердження вини відповідача суду не надано і на такі позивач і його представник не посилались.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на учасників істотної участі покладено відповідальність за зобов'язаннями банку. Невиконаними зобов'язаннями банку перед ОСОБА_7 є невидача на вимогу вкладника фізичної особи вкладу та відсотків, які обліковуються на рахунках позивача у розмірі 568 053,33грн. Зазначені обставини встановлені судом першої інстанції і жодною зі сторін не заперечуються.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у ході порушень зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає відповідальність учасника істотної участі за невиконання зобов'язань банку, - є підстави для застосування положень ст. 611 ЦК України,відповідно до якої одним з наслідків невиконання зобов'язань може бути відшкодування збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник зазначають, що сума невиданого вкладу та відсотків становить розмір збитків, які відповідно до ст. 611 ЦК України підлягають поверненню позивачу. Проте, повністю з такими доводами позивача погодитися неможливо з огляду на таке.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі.

Проте, належних і допустимих доказів про наявність факту заподіяння шкоди позивачу, немає, адже лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів у процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто, конкретний розмір завданих кредиторам збитків.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та на його правильність не впливають. Передбачених ст. 308 ЦПК України підстав для скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_7, відхилити. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна