Справа № 194/411/17
Провадження № 2-з/194/2/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області Солодовник І.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

17 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя та просить суд визнати спільною сумісною власністю майно, а саме: квартиру № 7, що в буд. № 1-а по вул. І.Петрова в м. Тернівка Дніпропетровської області; автомобіль «Hyundai Accent» 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1; холодильник «Атлант»; водонагрівач «Арістон»; матрац «Tokyo»; фотоапарат «Nikon»; мікрохвильову піч «LG»; електричну мясорубку «Zelmer»; мультиварку; фен; праску «Tefal»; праску; диван мякий кут; килим розміром 5х3 м; двоспальне ліжко; люстри 2 шт.; обігрівач 2 шт.; блендер; годинники настінні 2 шт.; його обручку, вагою 4г; медичні книги 5 шт.; декоративні риби з дерева; замок на вхідні двері; матрац розміром 160х120; ліжко розміром 210х90; матрац розміром 210х90. Розділити їх спільне майно, визнавши за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно квартиру № 7, що в буд. № 1-а по вул. І.Петрова в м. Тернівка Дніпропетровської області, а за ОСОБА_2 визнати право власності на рухоме майно, а саме: автомобіль «Hyundai Accent» 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1; холодильник «Атлант»; водонагрівач «Арістон»; матрац «Tokyo»; фотоапарат «Nikon»; мікрохвильову піч «LG»; електричну мясорубку «Zelmer»; мультиварку; фен; праску «Tefal»; праску; диван мякий кут; килим розміром 5х3 м; двоспальне ліжко; люстри 2 шт.; обігрівач 2 шт.; блендер; годинники настінні 2 шт.; його обручку, вагою 4г; медичні книги 5 шт.; декоративні риби з дерева; замок на вхідні двері; матрац розміром 160х120; ліжко розміром 210х90; матрац розміром 210х90. Стягнути з відповідача 1/2 частину понесених ним витрат по справі судовий збір.

Крім того, разом з позовною заявою від позивача 17 травня 2017 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на автомобіль «Hyundai Accent» 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в звязку з тим, що ним подано позов до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, а автомобіль «Hyundai Accent» було придбано у шлюбі та на сьогоднішній день відповідач переоформила автомобіль без його згоди на свого батька, оформивши договір купівлі-продажу, про цей факт йому стало відомо від інших осіб, а тому він вважає, що відповідачем порушено його право на долю у спільному майні подружжя та після того, як автомобіль вже переоформлено на іншу людину, дійсно є наявний ризик того, що відповідач зможе при отриманні позову та виклику до суду, позбутися зазначеного майна або переоформити автомобіль ще на кого.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову є не обґрунтованою з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, причиною забезпечення позову є наявний ризик того, що відповідач зможе при отриманні позову та виклику до суду позбутися або переоформити автомобіль «Hyundai Accent» на іншу особу.

Частина 3 ст. 152 ЦПК України передбачає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З правових позицій Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9 встановлено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Суду не надано жодних доказів, що автомобіль «Hyundai Accent», на який необхідно накласти арешт, дійсно належить відповідачу ОСОБА_2.

Відомостей про те, що відповідач може позбутися або переоформити автомобіль «Hyundai Accent» на іншу особу, у суду немає і не представлені ці відомості позивачем.

Крім того, в позовній заяві позивача про розподіл спільного майна подружжя, зазначено, що при поділі майна він просить автомобіль «Hyundai Accent» залишити відповідачу, а тому, суд не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на даний автомобіль.

Окрім цього, доказів на підтвердження того, що невжиття забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, не представлено.

Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає повторному його заявленню з інших підстав. Забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до правових позицій п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209-210 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: І.С. Солодовник