22-ц/775/679/2017(м)
Категорія 55 Головуючий у 1-й інстанції Дзюба М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Биліна Т.І.

секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Харцизький трубний завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 01 липня 1996 року по 16 березня 2017 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймала посаду економіста відділу постачання та була звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. У день звільнення з нею не було проведено розрахунку відповідно до ст.116 КЗпП України, а тому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 7046 грн. 67 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати із розрахунку середньоденного заробітку 325 грн. 43 коп., починаючи з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів вказує, що з моменту оголошення АТО законодавством не встановлено обмежень трудових прав, включаючи право на своєчасне одержання винагороди за працю, тому твердження суду стосовно того, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян є помилковим. Звільнення роботодавця від обовязку проведення розрахунку при звільненні працівника не передбачене жодним нормативно-правовим актом України, зокрема і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, наказом СБУ від 07 жовтня 2014 року. Суд залишив поза увагою той факт, що юридична адреса підприємства знаходиться у м.Маріуполі, а не у м.Харцизьку, тому і вся документація повинна знаходитись у головному офісі. Судом проігноровано п. 4 наказу Міністерства юстиції України від 07 вересня 2015 року №1656/5 «Про забезпечення документів, вивезених з тимчасово окупованої території та території проведення антитерористичної операції» де вказано, що юридичні особи, які змінили місце находження, повинні стати на облік в державній архівній установі (архівному відділі міської ради) за місцем реєстрації юридичної особи та забезпечити зберігання документів, вивезених з тимчасово окупованої території та території проведення антитерористичної операції, а також, що створюються у процесі їх діяльності. Відповідачем не виконані і вимоги п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України де вказано, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених у п.44.1,44.3 ст. 44, платник податків повинен у пятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку, а також відновити втрачені документи, або повідомити про неможливість вивезення первинних документів. Проте, відсутні підстави звільнення платника податків від обовязку відновлення документів у випадках обставин непереборної сили, що мали місце на території АТО, що підтверджується листом Державної фіскальної служби України від 17 березня 2016 року. Крім того, для нарахування заробітної плати, належної працівнику при звільненні відповідач мав можливість звернутися до ПФУ, який веде персоніфікований облік застрахованих осіб.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, доводи апеляційної скарги підтримує.

Представник ПрАТ "Харцизький трубний завод" ОСОБА_3 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Як встановлено судом, позивач була звільнена з посади фахівця із забезпечення сировиною та матеріалів першої категорії бюро сировини та матеріалів відділу постачання ПрАТ "Харцизький трубний завод" з 16 березня 201 року за угодою сторін, на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом №6585 від 16 березня 2017 рок ПрАТ "ХТЗ" та відповідним записом у трудовій книжці позивача (а.с. 4-7,10).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що настання обставин непереборної сили, які встановлені висновком торгово-промислової палати, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого трудового законодавства.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 7046 грн. 67 коп., позивач посилалась на табуляграми щодо нарахування заробітної плати. При цьому вказувала, що останній раз заробітну плату отримувала за лютий 2017 року, за березень 2017 року відповідачем їй був наданий розрахунковий лист, в якому розрахована належна до виплати при звільненні заробітна плата: 296 грн. 46 коп. оплата по окладу, 1952 грн. 65 оплата простою не з вини працівника, 4797 грн. 56 коп. компенсація не використаних 20 календарних днів відпустки, а всього 7046 грн. 67 коп.

Статтею ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст.30 Закону України "Про оплату праці" міститься аналогічна норма, доповнена зобов'язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Табуляграма це звітний документ, результат розрахунку, віддрукований на табуляторі або друкованому пристрої комп'ютера. Таким чином, табуляграма є підтвердженням нарахованої заробітної плати, яка містить відомості про період оплати, загальну нараховану суму, розшифровку виплат та утримань і не є безспірним доказом на підтвердження розміру заборгованості.

Також не є свідченням розміру заборгованості інформація Пенсійного Фонду, яка може підтвердити розмір нарахованої заробітної плати, але не розмір заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні вказував на те, що 15 березня 2017 року адміністративна будівля ПрАТ "ХТЗ", яка розташована у місті Харцизьку по вул.Патона, 9, захоплена так званим формуванням "ДНР", первинні бухгалтерські та кадрові документи залишились у захоплених приміщеннях.

Вказані обставини підтверджуються зверненням до правоохоронних органів та витягом з кримінального провадження ЄРДР №0000803, за правовою кваліфікацією за ст.341 КК України (а.с.22).

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги наданий позивачем розрахунковий лист (табуляграму) за березень 2017 року, оскільки останній в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України він не є належним та допустимим доказом, так як з моменту захоплення ПрАТ "ХТЗ" в місті Харцизьку будь-які видані підприємством документи не можуть бути належними доказами з огляду на те, що підприємство вийшло з-під контролю органів державної влади, не надає звітність до податкових органів та Пенсійного фонду України та фактично припинило свою діяльність як суб'єкт господарювання в Україні.

Вказаний розрахунковий лист не має печатки підприємства та підпису уповноваженої на завірення таких документів особи, а відповідач з об'єктивних причин позбавлений можливості підтвердити або спростувати розмір заборгованості перед позивачем.

При цьому, посилання позивача на приписи наказу Міністерства юстиції України від 07 вересня 2015 року №1656/5 є безпідставними, адже відповідно до п.1 зазначеного наказу - його норми поширюються на документи, які підлягають архівному зберіганню і вивезені з тимчасово окупованої території та території проведення антитерористичної операції. Тоді як, первинні документи, необхідні для нарахування заробітної плати та всіх інших платежів, що належать до виплати працівникам при звільненні, зберігалися в бухгалтерії ПрАТ "ХТЗ" в адміністративні будівлі (м.Харцизьк, вул. Патона, 9), оскільки використовувалися в оперативній діяльності відповідача.

Також не підлягає задоволенню апеляційна скарга в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за дні затримки вплати заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями ст.117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша ст.9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 61 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 ч.1 ст.263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорі обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-2159цс15та в подальшому підтримана у постановах від 23 березня 2016 року у справах №6-364цс16, №6-365цс16 та у постанові від 12 квітня 201 року у справі №6-1185цс16.

Відповідно до сертифікату Торгово-промислової України від 01 вересня 2014 року за №2721/05-4 (а.с.66) встановлено, що за інформацією Служби безпеки України (лист від 13 червня 2014 року №33/2117) прийнято рішення щодо проведення в Донецькій області АТО. На підставі наданих документів торгово-промислова палата засвідчила настання обставин непереборної сили з 01 серпня 2014 року для ПрАТ "ХТЗ" при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавства, яке стосується справляння та сплати податків та обов'язкових платежів; на момент видачі сертифіката обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити не можливо.

Окрім цього, відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 23 червня 2017 року, унеможливлення виконання зобов'язань ПрАТ "ХТЗ", передбачених ст.ст.47, 116 КЗпП України, а саме: 16 березня 2017 року кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Донецької області, у тому числі м.Харцизьк Донецької області, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії становити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором (ПрАТ "ХТЗ"), вони об'єктивно впливають на її зобов'язання, передбачені ст.ст. 47 і 116 КЗпП України, та не уможливлюють їх виконання.

Установивши у справі, яка переглядається, що затримка виплати позивачу сум заробітної плати у строки, визначені ст.116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а через настання обставин непереборної сили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати.

Інші доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

ОСОБА_4