РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Чернівецька міська рада, про виселення за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. У 1996 році відповідачі вселилися до квартири без будь-яких законних підстав і відмовляються у добровільному порядку виселитися з квартири, а тому вони повинні бути виселені з підстав, передбачених ч. 3 ст. 116 ЖК України. В ході розгляду справи ОСОБА_7 померла.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21 липня 2016 року, позов задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 просять скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що вселення ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до спірної квартири відбулося без згоди основного квартиронаймача, є самовільним, а тому відповідачі підлягають виселенню із зайнятого приміщення на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Садгірської районної ради м. Чернівці, перебуває на утриманні та обслуговуванні ПП «Садгора-Сервіс».

Основним квартиронаймачем квартири № 2 у зазначеному будинку є ОСОБА_3, який зареєстрований у квартирі з 6 лютого 1987 року.

Також у спірній квартирі № 2 зареєстровані члени сім'ї ОСОБА_3, дружина - ОСОБА_9, син - ОСОБА_10, син - ОСОБА_11

Позивач набув прав наймача спірної квартири, яка має статус службового приміщення, на підставі рішення виконавчого комітету Садгірської районної ради народних депутатів м. Чеонівці від 19 грудня 1986 року.

Судами також установлено, що у спірній квартирі з 1996 року проживають без реєстрації відповідачі ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується відповідними довідками КП № 123 (а.с. 52) від 12 січня 2011 року та довідками районної ради № 61 від 5 липня 2011 року, № 47 (а.с. 58) від 17 липня 2014 року.

Позивач із сім'єю з 1996 року не проживає у спірній квартирі, за його усною згодою відповідачі вселились у спірну квартиру та користуються нею.

Як убачається із позовної заяви, позивач просив суд виселити відповідачів на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України.

Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачі заперечуючи проти позову про самоправність зайняття спірного жилого приміщення, посилалися на досягнуту домовленість з наймачем про постійне проживання у квартирі та тривалість такого проживання.

Наведене свідчить, що проживання відповідачів у спірній квартирі має місце з відома та дозволу позивача, як наймача квартири, а тому підстав для висновку, а відповідно до застосування положень ч. 3 ст. 116 ЖК, про самоправність зайняття жилого приміщення у судів не було.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави для виселення відповідачів за правилами ч. 3 ст. 116 ЖК України відсутні, з урахуванням пред»явлення позову про виселення саме за цих підстав.

Ураховуючи, що судами при вирішенні спору про виселення неправильно застосовано норми матеріального права, судові рішення відповідно до статті 341 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з підстав ч. 3 ст. 116 ЖК України.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 335, ст. 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Чернівецька міська рада, про виселення відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Т.О. Писана
О.В. Попович