10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права особи на частку у спільному майні,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про припинення права особи на частку у спільному майні.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю та визнання права особистої приватної власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, як на частку у майні, що є обʼєктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, як на частку у майні, що є обʼєктом права спільної сумісної власності подружжя.
23 вересня 2011 року за договором дарування ОСОБА_5 подарував свою частину квартири ОСОБА_7
ОСОБА_4 вказувала, що квартира є однокімнатною і поділ її в натурі неможливий. Частка відповідача у праві спільної власності на квартиру є незначною, а спільне проживання неможливим через постійні конфлікти. Відповідач має інше житло, а тому припинення права власності на частку квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам. Вона тимчасово проживає за кордоном, але має намір повернутися на постійне місце проживання в Україну, де іншого житла, крім спірної квартири, у неї немає.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила припинити право спільної власності ОСОБА_7 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1, присудити на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію за належну йому Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 в розмірі 148 750 грн з депозитного рахунку Рівненського міського суду, визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2016 року замінено відповідача ОСОБА_7 у вказаній справі належним відповідачем - ОСОБА_5
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада

2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від

09 серпня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що присудження грошової компенсації на користь відповідача та припинення права власності на його частку, за відсутності у нього іншого помешкання житла, позбавить останнього права власності на житло та завдасть істотної шкоди його інтересам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, та визнання права особистої приватної власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по Ѕ частині квартирі АДРЕСА_1.

23 вересня 2011 року ОСОБА_5 подарував своєму брату ОСОБА_7 належну йому Ѕ частку у праві власності на спірну квартиру.

07 липня 2015 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_5 Ѕ ідеальну частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1

Судами достовірно встановлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 частки яких є рівними та становлять по Ѕ частині.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до цієї норми, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року справа № 6-68цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковими для всіх субʼєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що присудження грошової компенсації на користь

ОСОБА_5 та припинення права власності на його частку позбавить останнього права власності на житло та завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки іншого, належного йому на праві власності житла, він не має.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права особи на частку у спільному майні залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова