Ухвала

іменем україни

28 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Писана Т.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2017 року в справі за позовом виконавчого комітету Долинської міської ради до ОСОБА_2 про зобов'язання демонтувати самовільно встановлені конструкції,

в с т а н о в и в:

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2017 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати дві самовільно встановлені спеціальні конструкції зовнішньої реклами, що розміщені на належній йому земельній ділянці по вул. Б. Хмельницького, 164 в м. Долина Івано-Франківської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити на таких підставах.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про рекламу» встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Питання розміщення зовнішньої реклами врегульовано Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі - Типові правила №2067).

Відповідно до п.2 Типових правил № 2067 зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил (п.3).

У відповідності до п.п. 8.1.1 п. 8.1 Порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Долина, затвердженого рішенням Долинської міської ради Івано-Франківської області від 11 грудня 2014 року № 1813-55/2014 зі змінами, внесеними рішенням Долинської міської ради Івано-Франківської області від 03 червня 2015 року № 2080-62/2015, демонтажу підлягають самовільно встановлені конструкції: а) власника яких встановити неможливо; б) власник яких виявлений, але припису на демонтаж не виконав.

Пунктом 8.2 даного Порядку встановлено, що у випадках, зазначених у пунктах, зокрема, 8.1.1.б демонтаж спеціальних конструкцій повинен бути проведений власниками (законними користувачами) зовнішньої реклами самостійно за власний рахунок. Робочий орган протягом п'яти робочих днів видає наказ, яким визначається перелік спеціальних конструкцій, що підлягають демонтажу, із зазначенням місця їх розташування і терміну проведення демонтажу Уповноваженим органом.

Судами встановлено, що дві рекламні конструкції по вул. Б. Хмельницького, 164 в м. Долина встановлені без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування. Також встановлено, що земельна ділянка, на якій розміщені вказані конструкції, належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач у добровільному порядку самовільно встановлені конструкції демонтувати відмовився.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки на земельній ділянці, що перебуває у приватній власності ОСОБА_2 знаходяться рекламні конструкції, встановлені всупереч спеціальному законодавству та Положенню органу місцевого самоврядування, а тому підлягають демонтуванню за рахунок відповідача.

Вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи судами додержані.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2017 року в справі за позовом виконавчого комітету Долинської міської ради до ОСОБА_2 про зобов'язання демонтувати самовільно встановлені конструкції.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.О.Писана