АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1508/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/955/17 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Шевчук Г. М., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1С

відповідача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю Авакс Проф - ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 червня 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Авакс Проф до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ТзОВ Авакс Проф звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної товариству матеріальної шкоди в сумі 144 845,70 грн.

В обгрунтування заявленої вимоги позивач зазначив, що ОСОБА_2 працюючи водієм автотранспортних засобів, з яким було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, 11.08.2015 року повертаючись закріпленим за ним автомобілем НОМЕР_1. із відрядження на підприємство, вкрутив гвинт в спускний клапан гальмівної системи, що призвело до постійного гальмування коліс автомобіля. Внаслідок цього барабани коліс змінили свій колір, двигун автомобіля працював з перевантаженням, ходова та моторна системи автомобіля зазнали пошкоджень, підприємству заподіяно 144 845,70 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 червня 2017 року в задоволенні позову ТзОВ «АВАКС ПРОФ» до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в сумі 144845,70 гривень відмовлено.

В апеляційній скарзі ТзОВ Авакс Проф просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначило, що свідками ОСОБА_4 (аудіозапис судового засідання від 15.11.2016 року) та ОСОБА_5 (аудіозапис судового засідання від 31.10.2016 року) повідомлено про часткове визнання вини в заподіянні збитків ОСОБА_2, який 11.08.2015 року одразу ж після поломки автомобіля був присутній на ТОВ «АВАКС ПРОФ» та сам підтвердив факт вкручування ним болта в систему гальмування автомобіля, що в подальшому призвело до пошкодження його ходової та гальмівної системи, проте суд не надав оцінку зазначеним поясненням, та безпідставно дійшов висновку про відсутність вини відповідача в спричинених збитках.

У судовому засіданні представник ТзОВ Авакс Проф ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечили відносно апеляційної скарги та пояснили, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом №107/1 від 13.10.2014 року, згідно з трудовим договором від 13.10.2014 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів та тоді ж укладено з ним договір про повну матеріальну відповідальність.

11.08.2015 року ОСОБА_2 під час повернення закріпленим за ним автомобілем НОМЕР_1. із відрядження на підприємство, у звязку з поломкою автомобіля, зателефонував до механіка підприємства та повідомив про факт поломки - що в автомобілі несправна гальмівна система і він не може їхати.

За вказівкою механіка на місце поломки для буксирування прибув інший автомобіль МАН тієї ж модифікації, під керуванням ОСОБА_6.

Для його здійснення ОСОБА_2 під'єднав до свого автомобіля MAN шланг для подачі повітря із справного автомобіля .

Оскільки спускний клапан на автомобілі вийшов з ладу та через нього постійно виходило повітря, що унеможливлювало розблокування гальмівної системи коліс автомобіля та його буксирування, ОСОБА_2 вкрутив гвинта в спускний клапан гальмівної системи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що договір про повну матеріальну відповідальність укладений із ОСОБА_2 не має юридичної сили; надані позивачем докази не дозволяють суду оцінити ствердно «поза розумним сумнівом» (res judicata) встановлення обставин (механізму) виникнення пошкоджень на автомобілі НОМЕР_1 саме внаслідок вчинення винних дій зі сторони відповідача, що поломки транспортного засобу відбулись за умисного та свідомого бажання заподіяння таких ушкоджень ОСОБА_2, тоді-як, такі відносяться до категорії нормального виробничого-господарського ризику.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Як убачається зі змісту ч. 1, 2 і 4 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

У ст. 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Стаття 134 КЗпП України передбачає, випадки за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема п. 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статгі 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Як передбачено ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи безпосередньо зв'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками з яким підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, (затверджений Постановою, Держкомпраці СРСР, від 28.12.1977, № 447/24), лише посада експедитор із перевезення вантажів, та роботи по прийманню та обробці для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставці (супроводу), видачі (здачі), входять до цього Переліку. Тоді як посада водій-експедитор не входить до цього Переліку.

Крім того, у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27.05.2008 року № 146/06/186-88, зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад, і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов'язки.

Укладаючи з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність, позивач не пересвідчився у тому, чи посада водія-експедитора, і виконувані ним роботи в змісті яких би були перелічені функціональні обов'язки, зазначені у Переліку посад, і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що договір про повну матеріальну відповідальність від 13.10.2014 року, що укладений із водієм-експедитором ОСОБА_2 не має юридичної сили і не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з його вини шкоди так як такий можна укладати тільки із працівниками визначених категорій. Факт укладення із працівником договору про повну матеріальну відповідальність, сам по собі не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції також погоджується із рішенням про відмову у позові з підстав відсутності умисних дії відповідача у заподіянні шкоди, виходячи з наступного.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції він вимушений був вкрутити гвинт у впускний клапан, оскільки через нього виходило повітря, що унеможливлювало розблокування коліс автомобіля та його буксирування. При буксируванні автомобіля колеса не гальмували. Одне колесо вистрілило ще до буксирування автомобіля, інше під час буксирування, що не повязано із вкрученням гвинта у впускний клапан.

Як вбачається із пояснень свідка ОСОБА_4 по прибуттю автомобіля 11.08.2015 року на базу підприємства особисто огляд автомобіля не здійснював, акт від 11.08.2015 року підписав зі слів працівників, які проводили огляд автомобіля. Він припускає, що пошкоджень двигун автомобіля під керуванням ОСОБА_2, його ходова та гальмівна системи зазнали внаслідок вкручування ОСОБА_2 гвинта в спускний клапан гальмівної системи автомобіля.

Згідно матеріалів справи технічна експертиза з приводу зясування причини виникнення пошкоджень автомобіля судом не призначалася.

З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

Рішення суду є законним, обґрунтованим підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ТзОВ Авакс Проф - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7