Справа № 148/257/14-ц Провадження № 22-ц/772/1093/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді: Голота Л.О.

суддів: Зайцев А.Ю., Рибчинський В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольська В.О.

з участю представника ПАТ ОСОБА_2 Аваль ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості солідарно, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 на заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.11.2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

29.01.2014 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 Аваль звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 12.08.2008 року між ВАТ ОСОБА_2 Аваль (правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_2 Аваль) та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №012/03-11/235 за яким відповідач отримав кредити в розмірі 63440,00 доларів США до 10.08.2013 року під 17,3% річних.

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний повернути кошти та сплатити відсотки частинами: шляхом здійснення щомісячних ануїтентних платежів відповідно до графіка погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобовязання сплатити пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

02.09.2009 року до кредитного договору укладено додаткову угоду, якою тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу по кредиту, у звязку з чим графік погашення заборгованості було викладено у новій редакції.

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, між позивачем і ОСОБА_5 укладено договір поруки за яким останній перед позивачем поручився за виконання ОСОБА_4 його кредитних зобовязань.

Станом на 10.01.2014 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 102074,43 доларів США (815883,32 грн.), а тому позивач звернувся в суд з даним позовом.

Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.11.2014 року позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості солідарно задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль в особі Вінницької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором №012/03-11/235 від 12.08.2008 року у сумі 102074,43 доларів США (сто дві тисячі сімдесят чотири долари США 43 центи), що є еквівалентом 815883,32 грн. (вісімсот пятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 32 копійки), з них:

- 64020,53 (шістдесят чотири тисячі двадцять доларів США 53 центи), що є еквівалентом 511716,10 грн. (пятсот одинадцять тисяч сімсот шістнадцять гривень 10 копійок) заборгованість за кредитом;

- 33739,10 (тридцять три тисячі сімсот тридцять девять доларів США 10 центів), що є еквівалентом 269676,63 грн. (двісті шістдесят девять шістсот сімдесят шість гривень 63 копійок) заборгованість за відсотками;

- 2716,53 (дві тисячі сімсот шістнадцять доларів США 53 центи), що є еквівалентом 21713,22 (двадцять одна тисяча сімсот тринадцять доларів США 22 центи) пеня за прострочення сплати кредиту;

- 1598,57 (одна тисяча пятсот девяносто вісім доларів США), що є еквівалентом 12777,37 (дванадцять тисяч сімсот сімдесят сім гривень 37 копійок) - пеня за прострочення сплати кредиту, а також судовий збір в сумі 3 654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду в частині стягнення боргу з ОСОБА_5 та у цій частині винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо нього, посилаючись на необґрунтованість заочного рішення суду в частині стягнення боргу з ОСОБА_5

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» - ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечувала, просила заочне рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ ОСОБА_2 Аваль ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Стаття 309 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення .

Мотивами скасування заочного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.11.2014 року на думку колегії суддів є неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні питання про стягнення боргу з поручителя та неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи у цій частині.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов в частині солідарного стягнення боргу по кредитному договору та договору поруки з ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав умови договору та надав ОСОБА_4 кредит, а відповідач умови кредитного договору не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість; при цьому суд стягнув з відповідачів заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками, пеню за прострочення сплати кредиту, пеню за прострочення сплати відсотків. Оскільки зобовязання забезпечувалось порукою, то боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором.

З висновками суду першої інстанції в частині стягнення боргу з поручителя ОСОБА_5 погодитися неможливо, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінки тому факту, що Банком в односторонньому порядку збільшено розмір основного зобов'язання (тіла кредиту) на 4290,33 дол.США, однак, докази надання поручителем згоди банку на таке збільшення в матеріалах справи відсутні, крім того суд першої інстанції не звернув уваги на строк передбачений п.4 ст. 559 -Цивільного Кодексу України яким встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно договору №012/03-11/235 від 12.08.2008 року, ПАТ ОСОБА_2 Аваль і ОСОБА_4 уклали кредитний договір відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у розмірі 63440,00 доларів США із сплатою 17,3% річних строком до 10.08.2013 року (пункт 1.1. договору) , зі сплатою комісії за ведення позичкового рахунку у розмірі 0,99% від суми кредиту (пункт 1.2 договору). Відповідно до п.9.1 даного договору, відповідач, ОСОБА_4, зобовязаний за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, сплатити пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (т.1, а.с.38-39).

Згідно договору поруки №012/03-11/432 між ПАТ ОСОБА_2 Аваль і ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 взяв на себе зобовязання перед позивачем відповідати за борговими зобовязаннями ОСОБА_4, які виникають з умов кредитного договору №012/03-11/235 від 12.08.2008 року, а саме: повернути кредит в розмірі 63440,00 доларів США, сплатити проценти, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі (т.1, а.с.40).

Відповідно до заяви на отримання готівки ОСОБА_4 13.08.2008 отримав від позивача 63440,00 доларів США (т.1, а.с.44).

Станом на 10.01.2014 року у ОСОБА_4 за договором №012/03-11/235 наявна прострочена заборгованість в сумі 64020,53 долари США (511716,10 грн.) заборгованість за кредитом (т.1, а.с.41), заборгованість по відсотках 33739,10 доларів США (269676,63 грн.) (а.с.42), заборгованість по пені за період з 08.01.2013 08.01.2014 року 2716,50 доларів США (21713,22 грн.), а також за період з 14.01.2013 10.01.2014 року 1598,57 доларів США (12777,37 грн.), в сумі 4315,10 доларів США (34490,59 грн.) (т.1, а.с.43).

За розпорядження НБУ Про офіційний курс гривні до іноземних валют №205/5 від 09.01.2014 року, на 10.10.2014 року було встановлено офіційний курс гривні по відношенню до долара США за 100 доларів США 799,30 грн. (т.1, а.с.45)

Згідно додаткової угоди № 012/03-11/235/2 від 02 вересня 2009 року до кредитного договору № 012/03-11/235 від 12.08.2008 року п.1.2 станом на дату укладення цієї Додаткової угоди заборгованість Позичальника за Договором, строк сплати якої настав, складає 4360,51 доларів США, у тому числі: 1723,82 доларів США заборгованість з погашення суми Кредиту; та 2636,69 доларів США заборгованість з погашення процентів.

Пунктом 1.3 На підставі цієї Додаткової угоди з «02» вересня 2009р. Фактична заборгованість за сумою Кредиту збільшується на суму Заборгованості за поцентами, при цьому за згодою Сторін відбувається зміна строку погашення Заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів Позичальнику./т.2 ,а.с. 174/

За клопотанням ОСОБА_5 ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області від 10.05.2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості солідарно, призначено судову почеркознавчу експертизу.

Висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи №2756/2757/17-21 від 19.08.2017 року(т.3 а.с. 27-33) визначено наступне:

1. Підпис від імені ОСОБА_5 у примірнику додаткової угоди № 012/03-11/235/2 від 02 вересня 2009 року до кредитного договору № 012/03-11/235 від 12.08.2008 року виконаний рукописним способом кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів .

2. Вирішити питання про спосіб виконання підпису від імені ОСОБА_5 в додатковій угоді від 26 лютого 2010 року до кредитного договору №012/03-11/235 від 12.08.2008 року по причинам викладеним у дослідницькій частині не вбачається за можливе, у зв»язку з відсутністю в розпорядженні експерта даної додаткової угоди.

3. Підпис, від імені ОСОБА_5, у примірнику додаткової угоди № 012/03-11/235/2 від 02 вересня 2009 року до кредитного договору № 012/03-11/235 від 12.08.2008 року- виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою.

4. Вирішити питання про виконання підпису від імені ОСОБА_5 у додатковій угоді від 26 лютого 2010 року до кредитного договору №012/03-11/235 від 12.08.2008 року(чи виконаний він самим ОСОБА_5, чи іншою особою, по причинам викладеним у дослідницькій частині не вбачається за можливе).

Таким чином, поручитель ОСОБА_5 не надавав згоди на збільшення основного зобовязання згідно додаткової угоди № 012/03-11/235/2 від 02 вересня 2009 року до кредитного договору № 012/03-11/235 від 12.08.2008 року та її не підписував, а отже підстав для стягнення з нього заборгованості у розмірі 64 020, 53 долара США немає.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається з Таблиці погашення кредитної заборгованності, кредитор без погодження з поручителем збільшив зобов'язання боржника за кредитним договором шляхом капіталізації, зокрема тіло кредиту було двічі збільшено: 02.09.2009 року на 2636,69 доларів США та 26.02.2010 року на 1653,64 доларів США.(т.1 а.с.41)

В результаті таких дій Банку, тіло кредиту було збільшено.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ст. 559 ЦК України є випадком, встановленим законом, при настанні якого допускається припинення зобов'язання на вимогу однієї сторони.

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

При винесенні оскаржуваного рішення, суд не надав оцінки тому факту, що Банком в односторонньому порядку збільшено розмір основного зобов'язання (тіла кредиту) на 4290,33 доларів США, та, що докази надання поручителем згоди банку на таке збільшення в матеріалах справи відсутні.

Крім того, пунктом 4.1. Договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Кредитним договором передбачено сплату кредиту та нарахованих процентів щомісячно у відповідності до графіку ( п. 1.1 та п. 5.1.).

Як видно із Розрахунку заборгованості, Позичальник з січня 2009 року має прострочену заборгованість за тілом кредиту та з 1 листопада 2010 року повністю припинив погашати борг за тілом кредиту, а заборгованість по процентам виникла з грудня 2008 року.

Пунктом 5.4. Кредитного договору, в разі порушення Графіку, для позичальника настає обов'язок сплати достроково всієї суми боргу.

Умовами договору поруки, збільшено строк передбачений п.4 ст. 559 -Цивільного Кодексу України та встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Зі змісту ч. 4 ст. 559 ЦКУ, в межах зазначеного строку кредитор повинен звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), варто зазначити, що і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Оскільки, позовну заяву про стягнення боргу було подано до суду лише 19.01.2014 року, а порушення термінів виконання зобов'язань було розпочато у грудні 2008 року (т. а.с.41), позов подано після спливу встановленого договором поруки строку, і відповідно вказаний договір поруки є припиненим.

Такий правовий висновок Верховний Суд України зробив у постанові від 19.09.2015 року у справі 6-53цс14 року, про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Крім того, Верховний Суд України при розгляді справи №6-2662цс15, 20.04.2016 року сформулював наступну правову позицію: строк, встановлений нормою частини четвертої статті 559 ЦК, являється преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У випадку пропуску кредитором строку пред'явлення вимоги до поручителя цей строк неможливо поновити, зупинити чи перервати. ВСУ зобов'язав суди самостійно застосовувати строки передбачені ч.4 ст. 559 ЦК, на відміну від строків позовної давності, яка застосовується лише за заявою сторони. ВСУ також визначив, що закінчення строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, припиняє поруку та є підставою для відмови в позові кредитора до поручителя.

Викладеним доводиться, що порука ОСОБА_5 припинена, а рішення суду про стягнення боргу в частині солідарного стягнення з поручителя підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_5

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, окрім іншого, вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль в частині стягнення боргу з ОСОБА_5, тому судові витрати також не підлягають стягненню з нього.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.11.2014 року в частині стягнення боргу та судових витрат з ОСОБА_5 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та у стягненні з нього судових витрат відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.О. Голота

Судді: А.Ю. Зайцев

ОСОБА_8

/підписи/

Згідно з оригіналом: