Провадження № 2/752/1027/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Новак А.В.,

при секретарі Закаблуківській О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Мотивував свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики 10 лютого 2011 року, за умовами якого позивач надав відповідачу у борг 250000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою.

В свою чергу відповідач зобов'язався повернути суму боргу до 10 лютого 2015 року.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув суму боргу, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх інтересів.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 250000 доларів США та штрафні санкції у розмірі 10899.22 доларів США і вирішити питання про судові витрати.

В судовому засіданні позивач пояснив, що 10 лютого 2011 року він не передавав грошові кошти відповідачу, оскілки самі кошти та у іншій сумі були переведені на розрахунковий рахунок юридичної особи у 2005 році. Фактично 250000 доларів США це залишок того боргу.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що 10 лютого 2011 року він не брав та не отримував у борг від ОСОБА_1 будь-які грошові кошти.

Дійсно у 2005 році були правовідносини по переведенню грошових коштів у безготівковій формі з метою здійснення інвестицій, де він ОСОБА_2 мав певний інтерес.

Заслухавши представників сторін, особисті пояснення сторін спору, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сторонами спору стверджувалося та не оспорювалося, що 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 не передавав грошові кошти ОСОБА_2, оскілки самі кошти та у іншій сумі були переведені на розрахунковий рахунок юридичної особи у 2005 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що грошові кошти ОСОБА_1 не передавалися ОСОБА_2 10 лютого 2011 року, то відповідно і підстав для задоволення вимог позивача судом не встановлено.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК України,суд,-

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак