Справа № 473/543/17
РІШЕННЯ

іменем України

"30" травня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 511,39 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 175 937 грн. 76 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 11.03.2008 року був укладений кредитний договір № NKVZGK04040101, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 7 447,50 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, комісій, з кінцевим строком повернення кредиту 10.03.2023 року.

Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 10.02.2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 30 896,43 доларів США , яка складається з:

заборгованості за кредитом у розмірі 6 511,39 доларів США,

заборгованості за процентами в розмірі 5 448,87 доларів США,

заборгованості за комісією в розмірі 5 407,24 доларів США,

пені в розмірі 18 720,81 доларів США.

Посилаючись на наведені обставини, а також своє право щодо визначення суми заборгованості, належної до стягнення, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 6 511,39 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 175 937 грн. 76 коп.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 11.03.2008 року був укладений кредитний договір № NKVZGK04040101, в якому сторони узгодили всі його умови.

Зокрема, відповідно до умов даного договору позивач зобовязався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 7 447,50 доларів США, а відповідач зобовязався повернути обумовлені кошти в строк до 10.03.2023 року згідно узгодженого сторонами графіку, зі сплатою процентів у розмірі 1% річних від суми залишку заборгованості за кредитом щомісячно, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є його обов'язок сплачувати Банку неустойку (штраф, пеню), а також право банку вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.

В порядку забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: вул. Леніна, 180, с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області.

Відомостей про те, що Банк не виконав свої зобовязання за кредитним договором матеріали справи не містять.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що позичальник обовязок по поверненню кредитних коштів не виконував належним чином, в звязку з чим Банк у жовтні 2012 року скористався своїм правом щодо дострокового повернення всієї суми кредиту, звернувшись з відповідним позовом до суду.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2012 року в рахунок стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 13 779,44 доларів США (складається з: заборгованості за кредитом 6 420,77 дол. США, заборгованості за процентами - 3358,39 дол. США, заборгованості за комісією - 100,64 дол. США, пені - 3899,64 дол. США) звернуто стягнення на житловий будинок № 180 по вул. Леніна, 180 в с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Банком з укладенням договору купівлі-продажу з будь-яким особою-покупцем. Дане рішення набрало чинності 04.01.2013 року.

Обумовлене рішення суду, як вбачається з матеріалів справи, не виконано, а предмет іпотеки не реалізовано, та відповідно, задоволення вимог Банку за рахунок предмету іпотеки не відбулося.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені в ст. ст.599, 600, 601, 604-609 ЦК України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленої іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, що передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи з вищевикладеного, звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним, згідно ст. 599 ЦК України.

Отже, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне, задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобовязанням, так як домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.

За такого, наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не виконане, не виключає можливості вирішення питання про стягнення заборгованості за основним зобов'язанням.

Як зазначалося вище, предмет іпотеки реалізовано не було й відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок реалізації предмета іпотеки не відбулося.

Також в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи Банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення позичальником вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово його звільняли від виконання взятих на себе зобов'язань.

Разом з тим, в силу ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За такого, заборгованість, яка утворилася в звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, підлягає стягненню з останнього на користь Банку, в межах заявлених позовних вимог, а саме: заборгованість за кредитом (тілом) у розмірі 6 420,77 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 169 429 грн. 35 коп. (за курсом валют станом на 30.05.2017 року, відповідно до ст. 533 ЦК України.

При цьому зазначений розмір заборгованості за кредитом (тілом кредиту) встановлений рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2012 року , ухваленим у справі за позовом Банку, який скористався своїм правом щодо дострокового стягнення всієї суми заборгованості з ОСОБА_1

Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року № 15-93, ст.5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Отже, за наявності вищевказаних обставин, якщо кредитні кошти надавалися в іноземній валюті, стягнення заборгованості за кредитним договором у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України (правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-190цс15 від 16.09.2015 року).

Таким чином, оскільки кредит відповідачем був отриманий в іноземній валюті, Банк мав необхідні ліцензії на здійснення валютних операцій, отримані в установленому законом порядку, валютою зобов'язання сторонами визначено долари США, суд прийшов до висновку про можливість стягнення кредитної заборгованості в валюті кредитування, а саме доларах США.

В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 602 грн. 39 коп. (виходячи з 98,61 % задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215, 224-228, 233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № NKVZGK04040101 від 11.03.2008 року, що утворилася станом на 10.02.2017 року, в розмірі 6 420,77 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 2 602 (дві тисячі шістсот дві) грн. 39 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.В. Лузан