У Х В А Л А

22 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку та виселення,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 лютого 2016 року позов задоволено: усунуто ОСОБА_5 перешкоди в користуванні та розпорядженні приватною власністю шляхом визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1; знято ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з реєстраційного обліку та виселено із житлового будинку за вищевказаною адресою.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 13 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 16, 321, 328, 333, 334, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, статей 61, 64, 156 Житлового кодексу Української РСР.

На підтвердження зазначених підстав подання заяв про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року, 22 лютого, 6 червня, 27 вересня, 10 листопада 2016 року, 15, 22 лютого, 1 березня, 26 червня 2017 року, постанови Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, 10 лютого, 6 липня, 16 листопада 2016 року, та 15 травня 2017 року.

Перевіривши наведені в заявах доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, судами встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 є колишньою дружиною позивача - власника житлового будинку, шлюб між ними розірвано в 2013 році. В спірний будинок поселилась як член його сім'ї, за згодою його матері та зареєстрована в ньому.

Відмовляючи в задоволенні вимог про усунення перешкод в користуванні будинком, виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_5 апеляційний суд, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції виходив з вимог статті 156 ЖК України відповідно до якої члени сім᾿ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року, 22 лютого, 6 червня, 27 вересня, 10 листопада 2016 року, 15, 22 лютого, 1 березня, 26 червня 2017 року, судами встановлено, що відповідачі були членами сім᾿ї попереднього власника жилого приміщення і з переходом права власності до нового власника втратили право користування ним, оскільки воно є похідним від прав власника членом сім᾿ї якого вони були.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надано заявником для порівняння, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Висновки щодо застосування зазначених вище норм матеріального права зроблені в постановах Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року, 10 лютого, 6 липня, 16 листопада 2016 року, та 15 травня 2017 року, на які посилається у своїй заяві ОСОБА_5, не суперечать висновку зробленому судом касаційної інстанції у справі про перегляд якої подано заяву.

За викладених обставин вважати заяви ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку та виселення до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Я.М. Романюк