Справа № 758/6541/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С.,

присяжних - Івановської О.В., Андрієвської І.Л.

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

прокурора - Павліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Києві заяву Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_3, визнаної у судовому порядку недієздатною, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Представник Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» звернувся до суду з заявою про госпіталізацію у примусовому порядку відносно ОСОБА_3,1974 року народження, яку 04.05.2017 року о 15 год. 20 хвилин було госпіталізовано до відділення №3 Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ», доставлену швидкою психіатричною бригадою, у зв'язку з погіршенням психічного стану: протягом останнього тижня порушився сон, стала дратівливою,інструкції не виконує, кричить, побила матір, кудись прагне,сексуально розгальмована, неадекватністю поведінки, в результаті чого представляє небезпеку для себе та оточуючих, потреби лікування лише в умовах стаціонару, неможливості самостійно себе забезпечити на рівні життєдіяльності у зв'язку з несформованістю навичок самообслуговування.

Посилається на те, що згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.06.2008 року ОСОБА_3, визнана недієздатною, опікуна не призначено.

Зазначає, що відповідно до ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра.

Однак згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Також згідно зазначеного рішення Конституційним судом України рекомендовано Верховній Раді України невідкладно привести положення законодавства України у сфері надання психіатричної допомоги у відповідність до цього рішення.

Крім того відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Зазначає, що ОСОБА_3 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді : Важка розумова відсталість з вираженими порушеннями поведінки, що потребують нагляду та спостереження, пов'язана з недоношеністю. Психопатоподібний синдром.F-72.17

У зв'язку з вищевикладеними обставинами та враховуючи загострення психічного захворювання та стану ОСОБА_5, оскільки останній потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару звертаються з вказаною заявою до суду.

В судовому засіданні представник заявника підтримала заяву, обґрунтувавши необхідність госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_3, просила суд задовольнити заяву, оскільки її виписка може являти собою небезпеку для хворої та оточуючих людей, та у зв'язку з наявністю у неї важкої розумової відсталості, схильності до імпульсивних дій, в результаті чого вона поводила себе неадекватно - не спить, тривожності, дратівливості, агресивної поведінки до матері, нездатності критично оцінювати свої дії та свою поведінку, неможливості самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, некритичності свого стану, не погодженням на лікування.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні вимоги підтримує, просить суд застосувати лікування, оскільки стан хворої сильно загострився, вона вчиняє неадекватні дії, прояви конфліктності, не спить, наявності у неї агресивної поведінки до оточуючих та матері, вважає, що її госпіталізація є необхідною на даний час з метою покращення її стану і лікування стаціонарно доцільне, хвора не може самостійно оцінювати свої вчинки та дії, вона намагається вчинити неадекватні дії у зв'язку з погіршенням її стану здоров'я і тому необхідно надання їй допомоги в умовах саме стаціонару, не може висловлюватись, а мова однослівна.

ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечує проти проведення лікування.

Вислухавши пояснення учасників процесу, висновок прокурора, який вважає за доцільне застосування госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_3, дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 Закону України « Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра

Відповідно до статті 14 Закону України « Про психіатричну допомогу « - Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно висновку лікарів - психіатрів від 15.05.2017 року ОСОБА_3 - страждає психічним захворюванням,..з 5 років знаходиться на обліку у психіатра з приводу « Важка розумова відсталість», багаторазово лікувалась з приводу загострення стану здоров'я, інвалід 1 групи за психічним захворюванням з дитинства….Після виписки регулярно спостерігається районним психіатром, приймає лікування, протягом ос раннього тижня порушився стан, стала дратівливою, інструкції не виконує, кричить, кудись прагне бігти, побила матір,сексуально розгальмована…….Продуктивному мовному контакту малодоступна. Відповідає однослівно на конкретно сформовані запитання. Мова дизартрична, вигляд розгублений. Проявляє активний та пасивний негативізм….Схильна до імпульсивних дій. Судження поверхневі, незрілі….Елементарні шкільні знання відсутні, увага ослаблена, швидко астенізується. Критики до свого стану не має. Неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність…. Потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, у зв'язку з загостренням психічного захворювання та стану хворої, за своїм психічним станом виявляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

З наданого суду рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.06.2008 року, вбачається, що ОСОБА_3 визнана недієздатною ( а.с.4-5), опікун не призначений до даного часу.

Встановлено, що в зв'язку з наявністю у хворої тяжкого психічного розладу та наявності елементів соціальної та власної небезпечності, неадекватністю поведінки, проявами агресивної поведінки до матері, порушенням сну, наявності реальних намірів вчинення дій, які становлять безпосередньо небезпеку для неї, відсутністю критики до свого стану, неможливості самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, потреби стаціонарного лікування, може бути небезпечною для себе самої та оточуючих у випадку її виписки, суд вважає необхідним задовольнити вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 280-282 ЦПК України, ст.ст. 13, 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Дати згоду на госпіталізацію до Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» ОСОБА_3, 1974 року народження.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко
Народні засідателіО.В. Івановська І.Л. Андрієвська