Справа № 646/3390/17
№ провадження 2/646/1369/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.17 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - Теслікової І.І.,

за участю секретаря - Біляєва М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1, зазначивши третьою особою: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в обґрунтування позову зазначив, що вони з відповідачем 06.12.200 року зареєстрували шлюб від якого вони мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач вказує, що тривалий час шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені, відповідач не бере участі у веденні спільного господарства, не вносить вклад в сімейний бюджет, дитина залишилася на його утриманні. Позивач зазначає, що з 2013 року відповідач припинила спілкуватися про дитину, як мати, не цікавиться її життя, станом здоров'я, навчання та необхідністю матеріального забезпечення, більш того мати з дитиною взагалі не спілкується. Позивач вказує, що відповідача ухиляється від виконання батьківських обов'язків, сином не цікавиться, не виховує, не піклується про його фізичний та моральний розвиток, школу не відвідує та в навчанні сина участі не приймає, а тому він вважає, що є всі законні позбавити відповідача батьківських прав.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили.

Представник відповідача адвокат Натина А.О. у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, зазначив, що позов є необґрунтованим та безпідставним, просив в задоволенні позову відмовити. Також представником 28.07.2017 року були надані письмові заперечення в яких зазначено, що в зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_1 не забезпечував сім'ю матеріально відповідач була вимушена у 2015 році виїхати за кордон на заробітки та на протязі усього часу поки була за кордоном надсилала кошти на утримання дитини, на час її відсутності син проживав з позивачем, однак його вихованням займалися бабусі, вказує, що разом з відповідачем та сином декілька раз їздили на відпочинок, а також у відпустки вона приїжджала до дитини та приймала участь у вихованні сина, цікавилася навчанням та здоров'ям, а тому обставини на які посилається позивач не відповідають дійсності, на підтвердження чого надала роздруківки про бронювання квитків, диск з відеозаписами та фотографіями зі спільного відпочинку, копії довідки з банку про рух коштів за період з 26.08.2015 року по 16.08.2017 року.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився повідомлявся вчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухвалені судом рішення просив рахувати інтереси малолітнього ОСОБА_3, а також надав висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_3.

За таких обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), розглянути справу без участі сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд приходить до наступного.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Зі свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1, вбачається, що батьками останньої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016р. у справі №6-2445цс16.

В обґрунтування позову, позивач вказує, що з 2013 року відповідач припинила спілкуватися про дитину, як мати, не цікавиться її життя та необхідністю матеріального забезпечення, більш того мати з дитиною взагалі не спілкується, однак, як встановлено в судовому засіданні відповідач працює у М'янмарській філії компанії «К'ЮРОЙ Лімітед» на посаді керівника відділу фінансового планування та контролю з 01.09.2015 року, згідно характеристики надої компанією ОСОБА_2 під час неформального спілкування з колегами створила образ турботливої та відповідальної матері, яка постійно розповідає колегам та друзям про свого сина, використала усі відпустки відповідно до трудового контракту, а також взяла відпустку за свій рахунок, щоб провести більше часу зі свої сином.

Крім цього, згідно довідки наданої керуючим відділенням «Озарянське» АТ «ОТП Банк» в м.Харків, від 16.08.2017 року вих. №706-5/44БТ в період з 26.08.2015 року по 16.08.2017 року з карткового рахунку ОСОБА_2 кошти у розмірі від 1000 дол. США до 5000 дол. США декілька раз отримували за нотаріальних довіреностей №5034 від 27.08.2015 року та №3626 від 04.05.2016 року, відповідно до витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, вказані довіреності були видані ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1.

Згідно до висновку Управління служб у справах дітей Харківської міської Ради від 19.09.2017 року № 525, в інтересах дитини вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої сина ОСОБА_3. Також на засідання комісії управління ОСОБА_2 прийшла з сином, з яким було проведено співбесіду та який пояснив, що мама тимчасово працює за кордоном, останні два роки він живе з батьком, однак доглядають його бабусі, які готують їжу, водять до школи та забирають після занять, з батьком він іноді проводить дозвілля, хлопчик пригадує, що разом з батьком їздив в Ресбуліку М'янма де працює мама, також вказав, що мама хоча і у від'їзді, однак щодня телефонує за допомогою вайбера та скайпа, запитує про навчання та здоров'я, дає поради, зазначив, що з мамою за останні два роки він неодноразово бачився.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки доводи на які посилався відповідач в обґрунтування своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.І.Теслікова