АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.,

при секретарі: Станішевській Б.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Богуша Павла Миколайовича, який діє на підставі довіреності в інтересах Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України у Полтавській області, прокуратури Полтавської області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №757/31616/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/9389/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гладун Х.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, моральної шкоди в розмірі 200000 гривень, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства і суду, що полягає у незаконному притягненні його до кримінальної відповідності, незаконному обранні щодо нього міри запобіжного заходу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, прокуратури Полтавської області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавські області про стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 75000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача Богуш П.М., який діє на підставі довіреності в інтересах Державної казначейської служби України, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідачі Державна казначейська служба України, Головне управління державної казначейської служби України у Полтавській області, прокуратура Полтавської області, Головне управління Національної поліції в Полтавській області, Лохвицький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином ( а.с.229, 230, 231, 233), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно протоколу дільничної виборчої комісії про підрахунок голосів виборців на виборчий дільниці № 12056 з виборів сільського голови Позивача обрано Яхниківським сільською головою Лохвицького району Полтавської області.

Постановою прокурора Полтавської області від 16 березня 2012 року стосовно Позивача порушено кримінальну справу № 121130009 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст.191, ч. 1 ст.366 КК України. Організацію досудового слідства покладено на прокурора Лохвицького району Полтавської області.

Постановою слідчого прокуратури Лохвицького району Полтавської області від 27 березня 2012 року Позивача притягнуто в якості обвинуваченого та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.191, ч. 1 ст.366 КК України.

Постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 27.03.2012 р. стосовно Позивача обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

28 березня 2012 року обвинувальний висновок затверджено прокурором Лохвицького району Полтавської області та його направлено до Лохвицього районного суду Полтавської області для розгляду по суті.

Під час судового розгляду справи постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2013 року запобіжний захід стосовно Позивача змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою та 13 лютого 2013 року позивача поміщено до ізолятора тимчасового тримання Лохвицького РВ УМВС України в Полтавській області.

Вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 15.02.2013 Позивача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.191, ч. 1 ст.КК України та засуджено за ч. 2 ст.191 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посаду сільського голови с. Яхники Лохвицького району Полтавської області строком на 2 роки 6 місяців, за ч. 1 ст.366 КК України - до 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посаду сільського голови с. Яхники Лохвицького району Полтавської області строком на 2 роки.

Відповідно до ст.75 КК України Позивача звільнено від відбування покарання з випробувальним іспитовим строком 1 рік. Запобіжний захід за вироком обрано у вигляді підписки про невиїзд.

Отже під вартою Позивач перебував 2 дні.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2013 року вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 лютого 2013 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд до Лохвицького районного суду Полтавської області.

У подальшому, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15 серпня 2013 року підсудність кримінальної справи змінено, справу направлено для розгляду до Гадяцького районного суду Полтавської області.

Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 грудня 2013 року кримінальну справу направлено прокурору Лохвицького району Полтавської області на додаткове розслідування.

В зв'язку з набранням чинності КПК України 2012 року за фактом вчинення Позивачем злочинів, передбачених ч. 2 ст.191, ч. 1 ст.366 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 січня 2014 року внесено відомості за № 0000030. Досудове розслідування доручено Лохвицькому РВ УМВС України в Полтавській області.

Постановою слідчого СВ Лохвицького РВ УМВС України в Полтавській області від 30 травня 2015 кримінальне провадження № 0000030 від 17 січня 2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України 2012 року, у зв'язку із відсутністю в діях ознак кримінальних правопорушень.

Отже, на протязі більше 3 років позивач піддавався кримінальному переслідуванню. При цьому, згідно доводів позивача, які відповідачами у встановленому законом порядку не спростовані, будь-яких перешкод для проведення судового слідства з боку позивача, як обвинуваченого, не здійснювалося, він з'являвся на усі слідчі дії та судові засідання.

Доводи прокуратури Полтавської області щодо неналежної процесуальної поведінки Позивача під час розгляду справи в суді належним чином не підтверджені.

В сукупності час перебування позивача під слідством та судом, з моменту прийняття слідчим прокуратури Лохвицького району Полтавської області Савченко О.І. постанови про притягнення Позивача в якості обвинуваченого у кримінальній справі № 1 березня 2012 року та до прийняття слідчим СВ Лохвицького РВ УМВС України в Полтавській області постанови від 30 травня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000030 на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України, становить 38 місяців 3 дні.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, суду, позивач посилався на те, що незаконними діями вказаних органів йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що близько 3 років він піддавався незаконному притягненню до кримінальної відповідальності. Протягом цього строку був порушений сталий уклад життя, були порушені нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження нормального активного громадського життя, порушені стосунки з оточуючими, які через наявність кримінального переслідування почали ставитися до нього негативно, що призвело до обмеження не лише стосунків із оточуючими людьми. Факт притягнення його до кримінальної відповідальності висвітлювався в місцевих ЗМІ, а тому став відомий мешканцям не лише с. Яхнівки, а й усього Лохвицького району. Протоколом 22-ої сесії скликання Яхниківської сільської ради від 21 червня 2013 року депутатами сільської ради позивачу, в зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності висловлено недовіру та достроково припинено його повноваження як голови, а відтак позивач фактично залишився без роботи та засобів до існування. При цьому, сам факт висловлення позивачу недовіри як сільському голові сам по собі є ганебним та таким, що з різко негативної сторони характеризує його як людину і як керівника органу місцевого самоврядування. Позивач майже перестав виходити з дому та відчужився від людей. Ситуація, що склалася, внесла повну невизначеність щодо його майбутнього. Внаслідок безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності у Позивача знизилась самооцінка та самоповага. Безпідставне звинувачення у вчиненні кримінального злочину принижували честь та людську гідність позивача, ставила під сумнів для оточуючих його моральні та людські якості, чесність, порядність, сприяли зниженню поваги до нього та авторитету оточуючих. Як колишньому вчителю та директору школи йому було соромно зустрічатись зі своїми колишніми учнями для яких він був взірцем порядності. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, він як людина, яка постійно займала активну громадянську позицію, було позбавлено можливості подальшої реалізації такого способу життя. Постійні хвилювання на допитах, під час судових засідань надовго вибивали його з колії, він втрачав сон, не міг нормально спілкуватися з рідними, друзями та сусідами, весь час відчував на собі їх негативне ставлення. Вказує, що він був обмежений у своїх правах, свободі пересування, свободі працевлаштування та свободи спілкування. Чітко розуміючи свою невинуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів, вимушений був докладати значних зусиль до доведення своєї невинуватість. Внаслідок душевних страждань та стресового стану суттєво погіршився стан його здоров'я, загострились хронічні хвороби, в зв'язку чим, він неодноразово перебував на лікарняних та йому надавалася медична допомога. Вказаний період він піддавався моральним стражданням, так як перебував під постійним наглядом з боку правоохоронних органів, що принижувало його честь та гідність, престиж.

Моральну шкоду позивач оцінює в 200000 гривень.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною 2 статті 2 вказаного Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються і моральна шкода (ч. 5 стаття 3).

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 вищевказаного Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4).

Положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ст. 13).

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди.

З матеріалів справи достовірно встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 27 березня 2012 року до 30 травня 2015 року, тобто 38 місяців.

Згідно пункту 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 01 травня 2016 року становить 1450 гривень.

Оскільки Позивач перебував під слідством та судом в цілому 38 місяців, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню, становить 55100 гривень (1450,00 грн. х 38 місяців).

За загальними правилами розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що досудове та судове слідство стосовно позивача тривало понад 3 роки, позивач був вимушений докладати зусиль для доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, приймати участь в процесуальних діях на стадії досудового розслідування та в судових засіданнях, що призвело до зміни його звичного укладу життя, негативно вплинуло на його сталий уклад життя та свідчить про завдання останньому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме в розмірі 75000 гривень, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, засадам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача Богуша Павла Миколайовича, який діє на підставі довіреності в інтересах Державної казначейської служби України - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: