АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2017 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інвестсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2017 заяву ТОВ «Компанія «Інвестсервіс» про забезпечення позову - задоволено частково.

Накладений арешт на земельну ділянку 1,19 га для ведення особистого селянського господарства, АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_3); земельну ділянку 1.1981 га для ведення особистого селянського господарства, АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_4); нежитлові приміщення (офіс) загальною площею 82.5 кв.м.; АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_5); квартиру, майнові права на квартиру, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна невідомий).

В задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

Справа № 757/60714/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9795/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, як такої, що постановлена на підставі висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи, з неправильним застосуванням та грубим порушенням норм процесуального права. Відповідач наголошує на тому, що в порушення ст. 151 ЦПК України, позивачем у заяві про забезпечення позову, не зазначено жодної причини, яка б слугувала підставою для забезпечення позову. Так,ТОВ «Компанія «Інвестсервіс» у заяві посилається лише на припущення, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення, при цьому належних доказів щодо причин для забезпечення позову, не надає. Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно надані позивачем містять відомості щодо майнового стану ОСОБА_1, проте жодним чином не можуть свідчити про наміри здійснити розпорядження вказаним майном. Також вказує на те, що представником відповідача надано належні докази, що підтверджують повернення спірної суми грошових коштів, проте судом даний факт, при розгляді заяви про забезпечення позову, не взято до уваги. Крім того, судом не взято до уваги, що відповідно до Інформаційної довідки №93166970 від 28.07.2017 об'єкт нерухомого майна, на який згідно оскаржуваної ухвали було накладено арешт, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - належить ОСОБА_4, тобто оскаржувана ухвала порушує права іншої особи, а саме власниці майна - ОСОБА_4.

На підставі викладеного, та враховуючи численні порушення норм процесуального законодавства щодо порядку вжиття заходів забезпечення позову, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, та просила її задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вказував на обставини, які свідчать про здійснення відповідачем реалізації належного майна, просив апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 16.07.2016 Печерським районним судом м. Києва була зареєстрована позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інвестсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Згідно з заявленими позовними вимогами позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 2655000 (два мільйони шістсот п'ятдесят п'ять тисяч) гривень.

07.12.2016 зареєстрована заява про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на земельну ділянку 1,19 га для ведення особистого селянського господарства, Київська область Києво-Святошинський район, с/рада Білогородська, кадастровий номер: НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_6); на земельну ділянку 1.1981 га для ведення особистого селянського господарства, АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_7); нежитлові приміщення (офіс) загальною площею 82.5 кв.м., АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_5); квартиру, майні права на квартиру, АДРЕСА_1. Також заборонити ОСОБА_1 та третім особам відчужувати та іншим чином розпоряджатися, а також здійснювати реєстрацію речових прав та обтяжень, у тому числі органам Державної реєстраційної служби України та іншим особам, уповноваженим вчиняти такі дії, на вищевказані об'єкти. В обґрунтування заяви зазначив, що відповідач здійснює відчуження належного йому майна, про що свідчать укладені ним попередні договори купівлі-продажу, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.12.2016 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2017 було відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2017 вказана ухвала суду скасована, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставами скасування вказано, що суд обмежився необґрунтованим посиланням на те, що наведені заявником обставини є припущенням утруднення або неможливості виконання рішення.

При новому розгляді справи ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2017 заява позивача про забезпечення позову задоволена частково. В мотивувальній частині ухвали суд вказав, що невжиття заходів забезпечення позову, у разі задоволення позовних вимог, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В доводах апеляційної скарги відповідач вказує на те, що суд не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір, так як ними були надані належні докази, які підтверджують повернення спірної суми грошових коштів. Разом з тим, оцінка доказів у справі проводиться судом після розгляду справи по суті та під час постановлення рішення суду. На даний час, за твердженням учасників судового розгляду, розгляд справи не завершений.

Провадження у справі відкрито 30.12.2016, позивач заявляє про наявність зобов'язання щодо позики і підтримує ці вимоги, відповідач в свою чергу заперечує, а тому наявність спору між сторонами не викликає сумнівів.

Позивачем пред'явлені позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 2655000 (двох мільйонів шістсот п'ятдесяти п'яти тисяч) гривень.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що 31.08.2016 відповідачем було укладено попередні договори купівлі-продажу щодо двох належних йому земельних ділянок /а.с.77-78;155/. З даної довідки також вбачається, наявність інших об'єктів права власності відповідача, які знаходяться під обтяженням внаслідок укладення договорів іпотеки. Тому слід погодитись з твердженням позивача про те, що відповідач здійснює відчуження належного йому майна, в зв'язку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, з огляду на розмір пред'явлених позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що оспорюванню ухвалою суду було накладено арешт, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іншій особі відхиляються колегією суддів з огляду на наступне. При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову матеріали справи містили Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 27.07.2017, згідно якої власником вказаної квартири зазначений відповідач. Інші дані в розпорядження суду сторонами у справі представлені не були, а тому відсутні підстави для висновку про неповне дослідження судом обставин справи. Разом з тим, в порядку ст. 154 ЦПК України , суд, який розглядає справу може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим або скасувати заходи забезпечення позову. А отже за наявності достовірних даних сторони не позбавлені права ініціювання такого питання перед судом першої інстанції.

Твердження відповідача про те, що у задоволенні позову має бути відмовлено, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому накладення арешту на його майно є таким, що порушує його право власності, колегія суддів відхиляє, оскільки оцінка доказів у справі має бути проведена під час ухвалення рішення суду, що унеможливлює її здійснення на стадії забезпечення позову та перегляду в апеляційному порядку ухвали про забезпечення позову.

Таким чином, співвставивши заявлені позовні вимоги з обраним позивачем заходом забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про їх співмірність, а відтак застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду, постановлена з додержанням норм процесуального права, і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 319 України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: