У х в а л а

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила розірвати договір довічного утримання, який було укладено між нею та ОСОБА_3 13 грудня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В.

На обґрунтування позову ОСОБА_4 посилалася на те, що згідно умов вказаного вище договору вона передала у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався довічно утримувати її, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, проте після укладення цього договору відповідач почав ухилятися від надання їй допомоги по догляду, у зв'язку із чим ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2007 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2007 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 13 грудня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В.

Повернуто ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року у зв'язку із нововиявленими обставинами (а. с. 140, т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року у задоволенні заяви про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року відмовлено (а. с. 219-220, т. 1).

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 вдруге звернувся до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року у зв'язку із нововиявленими обставинами (а. с. 254-255, т. 1).

На обґрунтування заяви ОСОБА_3 посилався на те, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2013 року визнано заповіт ОСОБА_4 від 16 червня 2006 року недійсним в частині охоплення права заповідача на квартиру АДРЕСА_1, а рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2014 року було встановлено проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім'єю більш п'яти років.

Також заявник вказував, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року було встановлено, що в матеріалах справи є відповідні медичні довідки, розписки та квитанції, які підтверджують факт піклування позивача за померлою ОСОБА_4, яка хворіла та знаходилася у безпорадному стані, а ОСОБА_3 займався лікуванням дружини, матеріально забезпечував її та надавав іншу допомогу.

Посилаючись на те, що зазначені обставини є нововиявленими, заявник просив скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року у зв'язку із нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким визнати дійсним договір довічного утримання, укладений 13 грудня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року у зв'язку із нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції від 26 жовтня 2016 року, рішення апеляційного суду від 21 серпня 2013 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції від 23 жовтня 2007 року.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3, дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні статті 361 ЦПК України, а тому не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з такого.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_3 як на нововиявлені обставини посилався на: заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2013 року, яким визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 від 16 червня 2006 року в частині охоплення права заповідача на спірну квартиру; на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2014 року, яким встановлено проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім'єю більш п'яти років; а також заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року, яким встановлено, що в матеріалах справи є відповідні медичні довідки, розписки та квитанції, що підтверджують факт піклування позивача за померлою ОСОБА_4, яка хворіла та знаходилася у безпорадному стані, а ОСОБА_3 займався лікуванням дружини, матеріально забезпечував її, та надавав іншу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Необхідно також розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, оскільки обставини, на які він посилається, не є нововиявленими у розумінні статті 361 ЦПК, а як пояснив сам заявник, докази піклування за померлою він не мав можливості надати суду, оскільки на час розгляду справи знаходився на лікуванні в шпиталі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович