АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2068/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: захист прав споживачів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря: Пашнєвої Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» про стягнення неустойки,-

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що 21 квітня 2015 року між ним та публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» (ПАТ «Укрінбанк») було укладено договір про розміщення банківського вкладу, за умовами якого він вніс до банку кошти у сумі 80 000 грн. зі сплатою 23,5 % річних щомісячно на строк до 22 липня 2015 року, який в подальшому було продовжено до 22 жовтня 2015 року. Посилаючись на те, що після закінчення строку дії договору відповідач кошти не повернув, постановою Правління НБУ № 934 від 24 грудня 2015 року ПАТ «Укрінком» було віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, суму вкладу та нараховані проценти було виплачено йому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб лише 04 квітня 29016 року, ОСОБА_1 просив на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з ПАТ «Укрінбанк» пеню у розмірі трьох відсотків від суми вкладу за кожен день прострочення за період з 22 жовтня 2015 року до 04 квітня 2016 року у розмірі 398 400 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Укрінком» на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 398 400 грн. за прострочення неповернення вкладу за заявою - договором розміщення банківського вкладу № 10 - 13443398 від 21 квітня 2015 року.

Ухвалою того ж суду від 26 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрінком», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст. 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п.3).

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судовим розглядом встановлено, що 21 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» було укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10 - 1344398, відповідно до умов якого на ім'я позивача було відкрито вклад «Тільки для своїх», валюта вкладу гривня, процентна ставка 23,5 % річних, сума вкладу 80000 грн., та визначено термін розміщення вкладу з 21 квітня 2015 року по 22 липня 2015 року, який за згодою сторін було подовжено до 22 жовтня 2015 року.

Того ж дня ОСОБА_1 перерахував на розрахунковий рахунок банку обумовлену договором суму депозиту - 80000 гривень.

Встановлено також, що 22 жовтня 2015 року вкладник звернувся до ПАТ «Укрінбанк» із заявою, в якій вимагав повернути його вклад № 10 - 1344398 від 21 квітня 2015 року в розмірі 80000 грн. з нарахованими процентами (вх. № 488). Кошти були перераховані ОСОБА_1 лише 04 квітня 2016 року в розмірі 83602,71 грн. за заявою вкладника згідно реєстру.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано послався на ст. 1060 ЦК України ст. 1074 ЦК України, ст. .2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121 - III, ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664 - III, та виходив з того, що позивач, як вкладник за депозитним договором, є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг (несвоєчасне повернення грошових коштів), передбачену ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Судова колегія з таким висновком погоджується, але разом з тим вважає, що суд першої інстанції невірно визначився з періодом за який пеня підлягає сплаті, а відповідно і з розміром пені.

Так, стягуючи на користь позивача пеню в розмірі 398 400 гривень, суд першої інстанції вважав, що пеня повинна стягуватися за 166 днів прострочення банком виконання грошового зобов'язання - за період з 22 жовтня 2015 року (день закінчення дії договору) по 04 квітня 2016 року (день повернення вкладу).

Такий висновок не можна визнати правильним.

Судовим розглядом встановлено, що 22 вересня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 622/БТ «Про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» та призначення куратора», відповідно до якої запроваджено особливий режим контролю до 21 листопада 2015 р. та призначено куратора.

01 жовтня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 659/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії проблемних», якою віднесено ПАТ «Укрінбанк» до категорії проблемних до 180 днів, та встановлено з дня цієї постанови та до закінчення зазначеного строку обмеження відповідно до переліку викладеного в пункті 2 резолютивної частини постанови.

24 грудня 2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову № 934, якою ПАТ «Укрінбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та визнано такими, що втратили чинність постанови Правління НБУ № 622/БТ від 22 червня 2015 року та № 659/БТ від 01 жовтня 2015 року.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління НБУ № 934 від 24 грудня 2015 року, прийнято рішення № 239 від 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк»» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 25 грудня 2015 року по 24 березня 2016 року., призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Укрінбанк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Білій І.В. строком на три місяці з 25 грудня 2015 року по 24 березня 2016 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку, в порядку встановленому цим Законом. Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи.

У спорах, що пов'язані з виконанням банку, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчий актів у таких правовідносинах.

У ст. 36 зазначеного Закону йдеться про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Статтею 46 цього Закону передбачено, що з дня призначення уповноваженою особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з моменту запровадження в ПАТ «УкрІнбанк» тимчасової адміністрації - 24 грудня 2015 року не можна вважати дії відповідача щодо неповернення коштів неправомірними, а тому стягнення пені за невиконання банком договірних зобов'язань у вказаний період не ґрунтується на законі.

Зазначені правові норми залишились поза увагою суду першої інстанції і в цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, та стягнути на користь позивача пеню за період з 22 жовтня 2015 року по 24 грудня 2015 року, тобто за 63 дні, з наступного розрахунку: 63 дні прострочення виконання зобов'язання х 80000 грн. вкладу х 3% =151 200 грн.

Посилання позивача на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2016 року по справі № 826/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 серпня 2016 року постанову Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних» визнано незаконною та скасовано, та визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ УкрІнБанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», правового значення для вирішення питання про стягнення пені за період з 24 грудня 2015 року по 04 квітня 2016 року, у даному випадку не має.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду в частині стягнення пені за період з 22 жовтня 2015 року по 24 грудня 2015 року не впливають.

Та обставина, що станом на дату подання позову відповідачем перед ОСОБА_1 було виконано зобов'язання в повному обсязі - повернуто суму вкладу та нараховані відсотки, не звільняє відповідача від обов'язку сплати пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по 24 грудня 2015 року.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, змінюючи рішення суду першої інстанції, судова колегія змінює розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року змінити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на користь ОСОБА_1 пеню за порушення виконання зобов'язань за договором банківського вкладу від 21 квітня 2015 року за період з 22 жовтня 2015 року по 24 грудня 2015 року у розмірі 151 200 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 512 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді