Дата документу 18.05.2017
Справа № 334/1906/17
Провадження № 2-о/334/79/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Колесник С.Г.

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Дніпровський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в якій зазначила, що вона у 1958 році народилась у м. Запоріжжя, де постійно проживала, навчалась та отримувала трудовий стаж. Заявниця двічі була одружена, та народила двох синів, які зареєстровані та проживають у м. Запоріжжя. Однак, у квітні 1990 року, через фінансові складнощі, вона була вимушена тимчасово виїхати на заробітки до Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки, де працювала з 12.04.1990 року по 18.06.1991 року, після чого в кінці червня 1991 року повернулася до м. Запоріжжя, де з 08,05.1992 року продовжила трудову діяльність.У звязку із обєктивними обставинами, а саме - через складну хворобу та тривале лікування, фінансові труднощі, а також народження другої дитини, ОСОБА_2, зареєструвалась (прописалась) за адресою місця свого фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 (попередня назва: 40 років Радянської України)АДРЕСА_1, лише 26.10.1993 року. Паспорт громадянина колишнього СРСР, який би міг підтвердити факт її проживання та прописки у м. Запоріжжя - було втрачено, а відновлення даного документу є неможливим, оскільки держави, якою він був виданий - на сьогодні не існує. На теперішній час, у заявниці відсутній паспорт громадянина України, через що вона не має можливості в повній мірі користуватися правами, наданими діючим законодавством країни її громадянину та просить суд встановити факт її постійного проживання до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Заявниця та її представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечував.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд находить заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище: ОСОБА_3), народилася 01.04.1958 року в місті Запоріжжя - що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ЯР № 134617 від 22.04.1958 року.

У 1976 році заявниця закінчила Технічне училище № 2 м. Запоріжжя, здобувши спеціальність оператора ЛАМ, що підтверджується атестатом № 5525 від 15.07.1976 року.

09.11.1978 року, між заявницею та ОСОБА_6, було укладено шлюб, зареєстрований Орджонікідзевським РАГС у м. Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖС № 3389603 від 09.11.1978 року. У шлюбі з ОСОБА_6, 26.04.1979 року в м. Запоріжжі в них народився син - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖС номер № 339580 від 31.05.1979 року.

27.06.1984 року, чоловік заявниці, ОСОБА_6 - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-ЖС № 293641 від 02.08.1984 року, виданим Шевченківським відділом РАГС у м. Запоріжжі.

14.07.1989 року, між заявницею та ОСОБА_7, було укладено шлюб, дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, щодо підтвердження шлюбного прізвища № 5 від 10.02.2017 року.

22.03.1993 року, у м. Запоріжжі у ОСОБА_1 народився другий син - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-ЖС № 374037 від 16.09.1993 року, виданим Шевченківським відділом РАГС у м. Запоріжжі.

До березня 1990 року, ОСОБА_1 постійно працювала у м. Запоріжжі, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці серії БТ-І № 1724595 від 01.08.1976 року.

У квітні 1990 року, ОСОБА_1 тимчасово виїхала на заробітки до Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки, де працювала з 12.04.1990 року по 18.06.1991 року, після чого в кінці червня 1991 року повернулася до м. Запоріжжя, де з 08.05.1992 року продовжила трудову діяльність, що також підтверджується записами в трудовій книжці.

Однак, зареєструвалась (прописалась) за адресою місця свого фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 (попередня назва: 40 років Радянської України)АДРЕСА_1, ОСОБА_1 лише 26.10.1993 року. За вказаною адресою заявниця зареєстрована і проживає по теперішній час.

Під час перебування ОСОБА_1 на території Російської Радянської Федеративної Соціаністичної Республіки, її старший син - ОСОБА_4, продовжував постійно проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2 (попередня назва: 40 років Радянської України)АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 04-27/4-4608 від 16.03.2017 року. Згідно даної довідки, ОСОБА_4 зареєстрований за вказаною адресою з 26.06.1979 року і по теперішній час.

Крім того, з 01 вересня 1986 року по 18 листопада 1991 року ОСОБА_4 безперервно навчався в Запорізькій школі багатопрофільного навчання І-ІІІ ступенів № 62, що підтверджується довідкою з місця навчання № 01-22/35 від 03.03.2017 року.

Відтак, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не планувала приймати громадянство іншої держави та назавжди залишати територію України, оскільки на той час в м. Запоріжжі залишився проживати її неповнолітній син, до якого вона згодом повернулася.

Крім того, зазначені вище обставини підтверджуються показаннями свідків, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, допитаних у судовому засіданні.

За приписами ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд, серед іншого, розглядає з порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

На даний момент, у заявниці відсутній паспорт громадянина України, через що вона не має практичної можливості в повній мірі користуватися відповідними правами, наданими діючим законодавством країни її громадянину.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Приписами пункту 25 «Положення про Комісію при Президентові України з питань громадянства», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, я також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 даного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», для оформлення набуття громадянства України подається віпповідне рішення суду.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку : окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, наявні всі підстави для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», що є необхідним для отримання нею паспорта громадянина України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212- 215, 228, ст. 256 - 259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) станом на 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», а саме у місті Запоріжжя, Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особа, без участі якої було постановлено рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Колесник С. Г.