АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1921/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 16 грудня 2010 року відповідач отримав кредит в розмірі 1600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті «ПриватБанку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених Договором.

Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5. «Умов та правил надання банківських послуг» зобовязався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

У зв'язку із порушеннями зобов'язань за Договором відповідач має заборгованість в сумі 500 гривень, що є штрафом (фіксована частина).

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача штраф в сумі 500 гривень.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності заборгованості за кредитним договором та не надано розрахунку заборгованості.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 грудня 2010 року ОСОБА_6 заповнив у позивача анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. (а.с.4)

Предметом спору є нарахований штраф у розмірі 500 гривень, який просив стягнути ПАТ КБ "ПриватБанк" з ОСОБА_6 на свою користь.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст..10 ЦПК України)

У контексті положень принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

При цьому визначати предмет і підставу позову належить виключно позивачеві.

У даному випадку, пред'являючи позов до суду, ПАТ КБ "ПриватБанк" просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором яка складається з нарахованого штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом позивач вказав, що він надав відповідачу кредит у розмірі 1600 гривень, однак доказів які підтверджували б вказану обставину не надав.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Для встановлення порушення зобовязання, доказуванню підлягають сама наявність такого зобовязання та його невиконання відповідачем.

Однак матеріали справи не містять таких доказів.

Позивачем були обґрунтовані вимоги з посиланням на Умови та правила надання банківських послуг, що не узгоджується з вимогами закону оскільки згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не підписувались відповідачем.

Тому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву про отримання кредиту, а відтак, відсутні підстави для того, щоб вважати умови та правила надання банківських послуг, частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року в справі №6-240цс14 та в постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15.

Окрім цього предметом спору є нарахований позивачем штраф.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Штраф відноситься до поняття неустойки (ч.1 ст.549 ЦК України), а відтак є одним із видів забезпечення виконання зобовязань.

Згідно частин 1,2 статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Доказів які підтверджували б укладення між позивачем та відповідачем у письмовій формі правочину щодо забезпечення виконання зобовязання позивачем не надано.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, і підстав для скасування чи зміни вказаного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :