Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/6173/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кіяшко В.О. Провадження № 22-ц/778/2351/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ Банк «ТРАСТ» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до договору № R091.0056433 від 03.12.2015р., який був укладений між ОСОБА_2 та ПАТ Банк «ТРАСТ», вона отримала в кредит грошову суму у розмірі 11 360,29 грн. з фіксованою процентною ставкою за користування грошима у розмірі 9,49 % річних та щомісячною комісією за супроводження кредиту - 3,39 %. Строк користування кредитом складає 36 місяців. Вважає, що зазначений кредитний договір є недійсним за такими обставинами. Так, вона 03.12.2015 року дійсно отримала кредит від ПАТ Банк «ТРАСТ» в розмірі 11 360,29 грн., що підтверджується копією заяви на видачу готівки, але банк у договорі визначив до повернення суму у розмірі 15 450,00 грн., що не відповідає дійсності. Вказує, що в такому разі банк не виконав умови договору щодо надання всієї суми кредиту, не додавши їй 4 000 грн.

Крім того, банк включив в договір незаконні умови, які прямо порушують законодавство про захист прав споживачів та створюють несприятливі умови для неї; їй не було надано всієї необхідної інформації про умови кредитування. Також відповідно до п. 2.6 заяви про надання кредиту на споживчі цілі від 03.12.2015р., яка є складовою кредитного договору, передбачена щомісячна комісія за супроводження кредиту в розмірі 3,39 % від початкової суми кредиту, що є, на її думку, платою за дії, які банк здійснює на власну користь, а тому ця умова договору є такою, що суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів». До того ж, встановлення комісії за супроводження кредиту в розмірі 3,39 % від початкової суми кредиту, що дорівнює 523,76 грн. щомісячно, а за весь період дії кредитного договору - 18 855,36 грн. при розмірі основного боргу в сумі 15 450,00 грн., суперечить критеріям справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності, задекларованим у ст. 3 ЦК України. Таке роз»яснення міститься у рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 року, яким визнано в такому випадку порушення істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У зв'язку з зазначеним позивач просила суд: визнати недійсними п.п. 2.2, 2.6 заяви про надання кредиту на споживчі цілі, яка є складовою кредитного договору № К.091.0056433 від 03.12.2015р., укладеного між ПАТ «ТРАСТ» та ОСОБА_2, в частині надання кредиту у розмірі 15450 грн. та безпідставного встановлення надмірного розміру комісії; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Банк «Траст» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № К.091.0056433 від 03.12.2015 року.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Визнано умову п. 2.6 заяви про надання кредиту на споживчі цілі, яка є складовою кредитного договору № R091.0056433 від 03.12.2015, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Банк "ТРАСТ", щодо обов'язку позичальника сплачувати щомісячну комісію в розмірі 3,39%, недійсною з моменту укладення договору.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ТРАСТ" на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 рішення суду щодо відмови в задоволенні частини її позовних вимог не оскаржила.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ банк «ТРАСТ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду у зв»язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомленим по час, дату та місце розгляду справи, про що маються зворотні поштові повідомлення про отримання судових повісток, до судового засідання Апеляційного суду Запорізької області 01 червня 2017р. не з»явились. При цьому, відповідач надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

За вказаних обставин колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що за договором № R091.0056433 від 03.12.2015р., укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ Банк «ТРАСТ», позивач отримала кредит у розмірі 15 450,00 грн. із встановленою за користування ним платою за фіксованою процентною ставкою у розмірі 9,49 % річних та сплатою щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3,39 %. Строк користування кредитом складає 36 місяців.

Згідно з заявою про надання кредиту на споживчі цілі від 03.12.2015 року та п. 1.4. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ТРАСТ» договір № R091.0056433 від 03.12.2015 року є змішаним за своїм типом та містить елементи договору про відкриття поточного рахунку фізичної особи з використанням платіжної картки та кредитного договору (а.с. 42, 45).

Як вбачається зі змісту заяви, безпосередньо перед укладенням зазначеного договору ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами та правилами кредиту шляхом попереднього отримання Пам'ятки про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «ТРАСТ» від 01.12.2015 року та Додатку до Пам'ятки клієнта при отриманні кредиту (а.с. 40-41).

Цією вказівою у заяві спростовуються доводи позивача, що її не було ознайомлено з умовами кредитування.

Отже, суд з урахуванням цього правильно визнав, що позивач була ознайомлена з умовами споживчого кредитування на власні потреби, які містяться в матеріалах справи (а.с. 42-44).

Погодившись з запропонованими умовами кредитування, 03.12.2015р. уклала з банком договір № R091.0056433 та отримала кредит у розмірі 15 450,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № Loan-67269 від 03.12.2015 року (а.с. 49), у зв'язку з чим кредит є виданим з моменту перерахування грошових коштів на рахунок позивача, а саме, з 03.12.2015 року.

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав, надавши позивачу кредит відповідно до Заяви про надання кредиту на споживчі цілі (а.с. 5, 45). При цьому, до сукупної вартості кредиту включено сраховий платіж в сумі 4089,71 грн. відповідно до 5.3.4 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, яка була перерахована згідно з платіжним дорученням № 1 від 03.12.2016 року за особистим підписом ОСОБА_2 про оплату страхового платежу (а.с. 51), а решту коштів - 11360,29 грн. позивач зняла готівкою.

Пунктом 2.6 заяви про надання споживчого кредиту передбачена сплата щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3,39 % від початкової суми кредиту.

Позивач просила визнати цей пункт договору недійсним з тих підстав, що він суперечить п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним п. 2.6 договору, суд першої інстанції виходив із того, що аналіз положень ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про сплату щомісячної комісії, встановленої в розмірі 3,39 % від початкової суми кредиту, що є супутньою послугою, а саме супроводженням кредиту, при тому, що чітко не визначені суб'єкти такого зобов'язання та неконкретизовано його об'єкт, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Також суд при вирішення цієї позовної вимоги одночасно послався на ст.ст. 1001, 1013, 1022 ЦК України, якими врегульовано правовідносини за договорами комісії.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що ОСОБА_2 була ознайомлена перед укладенням договору з умовами кредитування, а сплата комісії була передбачена п. 5.7 Пам»ятки, п. 1.7 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, п. 2.6 Зави та графіком погашення кредиту. Вказує, що позивач помилково тлумачить вимоги Постанови НБУ № 168 від 10.06.2007р. на свою користь, у якій, навпаки, передбачається можливість сплати комісії за супроводження кредиту, а також вважає, що суд безпідставно послався на норми, якими унормовано правовідносини за договорами комісії, які не можуть регулювати відносини зі сплати комісії за кредитними зобов»язаннями. Тому вважає, що суд без врахування цих обставин необгрунтовано прийняв позицію позивача як вірну та задовольнив позов в частині визнання недійсним п. 2.6 договору.

Перевіривши вказані ствердежння апеляційної скарги, колегія вважає їх частково правильними, а частково неспроможними з огляду на таке.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Встановивши, що в кредитному договорі наявний обов'язок позичальника щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, але відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, суд обгрунтовано визнав п. 2.6 кредитного договору недійсним.

Крім того, з графіку платежів вбачається, що щомісячна сума комісії становить 526,73 грн., що складає більше половини щомісячного платежу у розмірі 1021,78 грн., до якого входить, крім комісії, сплата тіла кредиту та процентів.

При цьому, нарахування комісії було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, які визначені в графіку як плата за облуговування заборгованості. Проте розмір комісії, яка перевищує розмір щомісячного платежу з основної заборгованості, вказує на те, що це є фактично прихованою вигодою банку, що є незаконним. Тому суд правильно визнав недійсним п. 2.6 заяви про надання споживчого кредиту, врахувавши правову позицію, висловлену у постанові ВСУ від 16 листопада 2016р. у справі № 169-ц15.

Однак колегія вважає, що є неправильним посилання суду на статті 1001, 1013, 1022 ЦК України, якими врегульовано договори комісії, оскільки ці норми не регулюють спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі. Таким чином, хоча посилання суду на ці норми є зайвим, але, враховуючи, що за іншими підставами суд вірно визнав недійсним п. 2.6 заяви, то справа вирішена судом правильно.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія не вбачає підстав для скасування або зміни рішення суду в оскаржуваній відповідачем частині, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» - відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.