Справа №200/9046/16ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2017 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровську Шевцова Т.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики та поруки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики та поруки.

Разом з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно якої ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на все майно відповідача ТОВ «Родіна», в тому числі на рухоме та нерухоме майно, майбутній врожай озимої пшениці 2017 року в межах ціни позову.

Заява обґрунтована наступним чином. ТОВ «Родіна» заборгувало позивачу за договором поруки грошові кошти в розмірі 9 223 472,30 грн. Відповідач має можливість своїми діями ускладнити виконання майбутнього рішення суду, погіршивши своє фінансове становище, відчуживши свої активи.

У відповідності до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до ст.152 ЦПК України встановлюються такі: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як розяснив Пленум Верхового суду України в своїй постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у частині 1статті 152 ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, встановлених частиною 4 зазначеної статті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, у відповідності до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року, враховує докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність і співмірність способу забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам, в порядку забезпечення заявленого позову, суд визнає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

08.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено у простій письмовій формі договір позики на суму 8 681 976,45 грн. зі строком повернення 10.03.2017 року.

Факт отримання коштів підтверджується розпискою відповідача ОСОБА_3 від 08.08.2016 року.

В забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_3 з повернення коштів за договором від 08.08.2016 року, між ТОВ «Родіна» та ОСОБА_1 08.08.2016 року укладено договір поруки, за яким ТОВ «Родіна» поручилось відповідати перед кредитором ОСОБА_1 за виконання зобовязання у повному обсязі.

В забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_3 з повернення коштів за договором від 08.08.2016 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 08.08.2016 року укладено договір поруки, за яким ОСОБА_2 поручився відповідати перед кредитором ОСОБА_1 за виконання зобовязання у розмірі 5000 грн.

Позичальником та поручителями у строк, визначений договором, прийняті на себе зобовязання не виконані.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Родіна» не перебуває у процесі припинення, одним з напрямків діяльності є вирощування зернових культур. При цьому, позичальник ОСОБА_3 є керівником ТОВ «Родіна».

Згідно змісту позовних вимог, розмір предявлених до ТОВ «Родіна» вимог складає 9 223 472,30 грн.

На думку суду, такий вид забезпечення позову як накладення арешту на врожай озимої пшениці 2017 року, який не знятий та збір якого розпочнеться у майбутньому, обумовить неможливість відповідачу вести господарську діяльність, що може призвести до настання незворотніх наслідків, таких як повне або часткове знищення врожаю, що в подальшому буде призводити до збитків господарства, та не буде сприяти виконанню рішення суду, а навпаки, унеможливить його.

При цьому, реєстрація юридичною особи з напрямком діяльності вирощування зернових не свідчить про зайняття земельних ділянок та їх обробку і засів, у звязку з чим, в цій частині заяви слід відмовити.

В частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ТОВ «Родіна» заяву належить задовольнити, оскільки власник має можливість на свій розсуд розпоряджатись належним йому майном та відповідно відчужити його у будь-який час, щоб запобігти примусовому виконанню зобовязання, встановленого за майбутній рішенням суду.

На підставі викладеного, кер уючись ст. 151-153, 293, 220 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити частково.

До вирішення спору по суті накласти арешт на усе рухоме та нерухоме майно, належне на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Родіна», , Дніпропетровська обл., Покровський район, смт.Покровське, вул.Соборна, 230 в межах ціни позову 9 223 472,30 грн.

В решті заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, строк предявлення ухвали до виконання 3 роки, до 02.06.2020 року.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня винесення ухвали. Апеляційна скарга повинна бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.В. Шевцова