Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Імексбанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Імексбанк» (далі ПАТ КБ «Імексбанк»), ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів.

В обґрунтування якого зазначав, що 14 липня 2014 року він уклав із ПАТ КБ «Імексбанк» в особі начальника відділення № 323 ПАТ КБ «Імексбанк» у м. Вінниці ОСОБА_7 договір № НОМЕР_1 про приєднання до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, що був розміщений на сайті банку в Інтернеті.

Відповідно до умов договору він вніс суму депозиту 5 481 доларів США на строк 396 днів, а банк зобов`язався 14 серпня 2015 року або на вимогу позивача повернути кошти депозиту та щомісячно сплачувати позивачеві проценти в розмірі11 % річних.

Однак на вимогу позивача 15 грудня 2014 року відповідач відмовився виплатити відсотки за вкладом у розмірі 251 долар США, в зв`язку з відсутністю коштів та відмовився достроково повернути вклад.

Крім того вважає, що банк віднесено до неплатоспроможних, оскільки колишніми головами правління банку не здійснено необхідних заходів щодо попередження такої ситуації.

В зв'язку з викладеним, він просив суд задовольнити позов: розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № НОМЕР_1 від 14 липня 2014 року та стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг за договором з урахуванням індексу інфляції в розмірі 75 370 грн, 3% річних від простроченої суми боргу - 2 232 грн 50 коп., моральну шкоду в сумі 10 000 грн, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з образою, протиправною поведінкою відповідачів, неможливістю розпорядитися власними коштами.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016року відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову стосовно солідарних відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Оскільки рішення судів в частині відмови в задоволенні позову до банку не оскаржується в касаційному порядку, тому в цій частині вони не переглядаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 14 липня 2014 року між ПАТ КБ «Імексбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір № НОМЕР_1 про приєднання до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року.

Цього ж дня відповідно до умов договору ОСОБА_4 вніс на депозитний рахунок суму в розмірі5 481 долар США з процентною ставкою 11% річних, вкладний рахунок № НОМЕР_2, поточний рахунок № НОМЕР_3, строком на 396 днів, дата повернення вкладу - 14 серпня 2015 року, порядок сплати відсотків щомісячно.

Банк не виконав вимогу позивача щодо повернення йому вкладу з процентами, чим порушив права останнього.

Постановою Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року «Про віднесення ПАТ КБ«Імексбанк» до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26січня 2015 року прийнято рішення № 16 про запровадження з 27 січня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27 травня 2015 року прийнято рішення № 105 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу затвердження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_8 строком з 27 травня 2015 року до 26 травня 2016 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 жовтня 2015 року № 189 змінено Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» на ОСОБА_9

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації, а також у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України в таких правовідносинах.

ОСОБА_4 визнав, що отримав через АБ «Південний» кошти від Фонду гарантування вкладів в розмірі 91 040 грн 81 коп.

Нормою ч. 1 ст. 1058 ЦК Українипередбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України).

Частиною3 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України визначено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Такі правові висновки висловлені в постановах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13 та від 28 січня 2015 року у справі № 6-247цс14, які згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Згідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України та офіційним курсом гривні, встановленої Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Частиною1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов вірного й обґрунтованого висновку, що позов про солідарне стягнення з відповідачів боргу за депозитним договором з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та моральної шкоди задоволенню не підлягає.

При цьому, суди зробили вірний висновок про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідачів моральної шкоди, оскільки вимоги про її відшкодування є похідними від вимог про розірвання договору та стягнення боргу за договором банківського вкладу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 відносно того, що апеляційним судом не враховано, що він відмовляється від своїх позовних вимог до банку, з їх збереженням до інших солідарних відповідачів, висновків судів не спростовують.

В ході розгляду справи в апеляційному суді 06 травня 2016 року ОСОБА_4, подав пояснення в яких з посиланням на ч. 4 ст. 300 ЦПК України заявив про відмову в позові до банку в зв'язку з тим, що останній фактично позбавлений права здійснювати будь-які перерахування з рахунку, відкритого на ім'я позивача, що унеможливлює виконання банком його зобов'язань по укладеному з ним депозитному договору.

Однак від апеляційної скарги в частині позовних вимог до банку відповідно до ч. 4 ст. 300 ЦПК України не відмовлявся, такої заяви матеріали справи не містять.

Крім того, колегія приймає до уваги, що між позивачем та банком виникли договірні правовідносини на підставі договору № НОМЕР_1 про приєднання до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, позовні вимоги заявлені в зв'язку з невиконанням цього договору, а тому суди правомірно відмовили в задоволенні позову до ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

Т.Л. Ізмайлова