Справа №621/1756/17
Пр. №2/621/1135/17
Рішення

іменем України

27 вересня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі :

головуючого судді - Шахової В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Міненко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, третя особа - відділ Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, третя особа - відділ Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ДСП «Діброва» та розташована на території Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області, розміром 7,1376 га., умовних кадастрових гектара, що була виділена ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері ОСОБА_4

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в сім'ї ОСОБА_5, батько в свідоцтві про народження не зазначений. 09.09.1961 року мати вийшла заміж за ОСОБА_3, який ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер. Після його смерті мати прийняла спадщину, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті матері спадщину прийняла позивач. За життя ОСОБА_3 працював в ДСП «Діброва», в якому при розпаюванні набув право на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ДСП «Діброва». Згідно розпорядження № 548 від 18.07.2006 року Зміївської РДА «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам із земель ДСП «Діброва», всім членам ДСП «Діброва» було виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку та надно дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю на території Соколівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ОСОБА_3, згідо списку, за № 22 було виділено земельну частку (пай), площею 7,1376 га., умовних кадастрових гектарів. Вважає, що право вітчима, яке перейшло в порядку спадкування до померлої матері, яким він був наділений як член колективного сільськогосподарського підприємства на земельну частку (пай) у землі ДСП «Діброва», повинно перейти до неї після померлої матері у порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розгляд справи проводити без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису.

Представник відповідача Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, в судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги визнають у повному обсязі.

Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5, відомості про батька - відсутні, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Анапською сільською радою Брянського району РСФСР.

ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, зареєстрованого Тимченківською сільською радою Зміївського району Харківської області. (а.с. 6)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Тимченківською сільською радою Зміївського району Харківської області.

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 спадщину прийняла його дружина - мати позивачки, ОСОБА_4, яка складається з 1/2 частину жилого будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2267.

Інша 1/2 частини вищезазначеного жилого будинку належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контопри та зареєстрованого в реєстрі за № 102265.

Таким чином, за життя ОСОБА_4 належав на праві власності жилий будинок АДРЕСА_1 Харківської області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 11)

Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла донька ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1542.

За життя ОСОБА_3 працював в Державному сільськогосподарському підприємстві «Діброва» (надалі - ДСП «Діброва»). При розпаюванні вказаного сільськогосподарського підприємства останній набув право на земельну ділянку (пай) із земель, які перебувають у колективній власності ДСП «Діброва».

Згідно розпорядження № 548 від 18.07.2006 року Зміївської районної державної адміністрації «про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам із земель ДСП «Діброва»», ОСОБА_3 було виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку та надно дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю на території Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно списку, доданого до державного акту на право колективної власності ДСП «Діброва» на землю за № 22 було виділено земельну частку (пай) площею 7,1376 умовних кадастрових гектарів.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ч. 1 п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Позивачем надано докази того, що вона є спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину на майно, право власності спадкодавця на яке підтверджено правовстановлюючими документами.

Крім того, до складу спадщини входить майнове право померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 на земельну частку (пай), але на день смерті ОСОБА_4 не оформила після смерті чоловіка право на земельну частку (пай).

Згідно ч. 5 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

Згідно ч. 1 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Зі змісту п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України слідує, що одним із шляхів здійснення захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання права.

За таких обставин, визнання позову представником відповідача не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а позовна заява ОСОБА_1 про визнання за нею у порядку спадкування права на земельну частку (пай) є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 22, 81, 145, 152 ЗК України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1296 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 169, ч. 4 ст. 174, ч. 2 ст. 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, третя особа - відділ Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ДСП «Діброва» та розташована на території Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області, розміром 7,1376 умовних кадастрових гектара, що була виділена померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: