Справа № 452/1241/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"31" травня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Топорович В.В.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_4 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 54545,37грн. та 5000грн. як відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що він працював у відповідача із 16.01.2004 року по 31.10.2016 року, а за період із квітня 2010 року по грудень 2014 року під час роботи позивача на посаді контролера-техніка 2-ої категорії ОСОБА_4 ВУВКГ, підприємством у порушення ст. 43 Конституції, ст. ст. 2, 3 КЗпП України, ст. 5 Закону України «Про оплату праці», проводилось нарахування заробітної плати із розрахунку нижче встановленої мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду, зокрема позивачу при встановленні місячного посадового окладу проводився розрахунок нижче законодавчо встановленої відповідними Законами України «Про державний бюджет» мінімальної заробітної плати. Крім того, позивачу ОСОБА_4 ВУВКГ не проводилося донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнта у співвідношенні 1:2 до мінімальної тарифної ставки встановленої територіальною угодою між Львівською ОДА і обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014рр. Через наведене позивач недотримував заробітну плату і вказані порушення законодавства про працю були виявлені територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області Державної інспекції з питань праці України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали і покликалися на обставини, викладені в позовній заяві; наполягали на позитивному вирішенні трудового спору ствердивши, що підприємство є прибутковим, що протягом останніх чотирьох років від неправильного нарахування заробітної плати потерпіли значна кількість працівників відповідача, а встановлені державною інспекцією праці порушення так і по сьогодні не є усуненими; колективний договір приймався та підписувався за участі як працівників відповідача, так і самим керівником підприємства, що підтверджено матеріалами справи.

Представник відповідача ОСОБА_4 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнав і зазначив, що стосовно недоплати заробітної плати питання може вирішуватись у порядку розстрочки виконання предявленої суми позивачем, а щодо моральної шкоди, то покладався на вирішення в тій частині позову судом у законом встановлений спосіб.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати необхідно задовольнити частково з наступних підстав:

Статтею 43 Конституції України регламентовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КЗпП України визначено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Згідно з ч. 3 ст. 96 КЗпП України формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Як урегульовано ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами; а згідно частини четвертої цієї норми Закону, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 16.01.2004 року по 31.10.2016 року працював у ОСОБА_4 ВУВКГ, з 01.08.2009 року по 31.10.2016 на посаді контролера-техніка 2-ої категорії ОСОБА_4 ВУВКГ що підтверджується даними в матеріалах цивільної справи; 15 квітня 2010 року на зборах трудового колективу ОСОБА_4 ВУВКГ був укладений за участю керівника ВУВКГ та погоджений головою профкому даного підприємства колективний договір на 2010-2012рр. П.1 розділу «Оплата праці» колективного договору ОСОБА_4 ВУВКГ на 2010-2012рр. встановлено здійснювати оплату праці робітників на основі тарифної системи: погодинних тарифних ставок згідно з Додатком 1 Тарифної частини Регіональної угоди; місячних посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно Додатку 6 Тарифної частини Регіональної угоди.

Згідно Додатку 6 Тарифної частини Територіальної угоди на 2010-2012 рр., місячні посадові оклади керівників, професіоналів, фахівців, розраховуються за наступною формулою: «мінімальна зарплата*1.2*Z (коефіцієнт співвідношення по галузях за видами робіт)*Х(коефіцієнт співвідношення по професії, посаді)».

30 жовтня 2012 року між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області укладена територіальна угода на 2012-2014 роки.

Даними угодами визначені умови оплати праці працівників ОСОБА_4 ВУВКГ і працівників підприємств житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки. Зміни до колективного договору ОСОБА_4 ВУВКГ в 2010-2012 роках не вносилось.

Відповідачем із квітня 2010 року при визначенні місячного посадового окладу робітника першого розряду проведено оплату заробітної плати позивачу з розрахунку нижче законодавчо-встановленої мінімальної заробітної плати, що вбачається із нарахованих сум, довідки про заробітну плату та розміру мінімальної заробітної плати встановленої Законами України «Про державний бюджет» на 2010-2014 рр. Крім того, позивачу не проводилось донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнтної ставки визначеної територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 рр.

Вказані обставини підтверджуються копіями колективного договору ОСОБА_4 ВУВКГ на 2010-2012рр., територіальної угоди на 2012-2014рр., довідкою відповідача від 24.04.2017 року про заробітну плату позивача на займаній посаді, частково листами територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області №02-22407, 02-3206/07 №02-1131/07, постановою головного державного інспектора праці територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 24.02.2014р. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_5 - начальника ОСОБА_4 ВУВКГ за ст. 188-6 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1003грн., постановою судді Самбірського міськрайонного суду від 27.02.2014р., якою він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 510грн. (згідно платіжних доручень - штрафи керівником ОСОБА_4 ВУВКГ оплачені), актом перевірки територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 20.01 - 22.01.2014р., про що суду наведено позивачем та представлено фотокопії відповідних документів і, чого не спростовано представником відповідача.

Ураховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачем при нарахуванні заробітної плати позивачу в період з квітня 2010 року по грудень 2014 року були грубо порушені вимоги ст. 43 Конституції України, ст. ст. 2, 95 97 КЗпП України, ст. ст. 5, 6 Закону України «Про оплату праці», тому з відповідача згідно умов оплати праці визначених колективним договором ОСОБА_4 ВУВКГ на 2010-2012рр. та територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014роки, зареєстрованою в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за №30 (посадовий оклад = мін. з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт)*X (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді) (Додаток №6 до Територіальної угоди), слід стягнути в користь позивача невиплачену заробітну плату, яка згідно розрахунку, наданого позивачем та дослідженого в судовому засіданні, за період з квітня 2010 року по грудень 2014 року становить саме 54545,37грн., відтак позов у цій частині підлягає задоволенню на таку суму через невчасну виплату заборгованої суми і водночас у відповідності до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, що забороняє власнику або уповноваженому ним органу чи фізичній особі в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як розяснив Верховний суд України у п.9 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової ) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, так як порушення її законних прав призвело до фізичних та душевних незручностей, моральних страждань, зміни способу життя і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, заявлений позивачем розмір компенсації завданої моральної шкоди в розмірі 5000грн., суд вважає завищеним і, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і глибину моральних страждань позивача та інші обставини, що мають істотне значення, прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 2500грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Судові витрати при вирішенні цивільного спору підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (ідентифікаційний код юридичної особи: 05514293, адреса місця знаходження: 81400, Львівська область місто Самбір вулиця Шевченка, 59«а») на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату у розмірі 54545,37(пятдесят чотири тисячі пятсот сорок пять гривень 37коп.)грн. та 2500(дві тисячі пятсот)грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 57045,37(пятдесят сім тисяч сорок пять гривень 37 коп.)грн.

Стягнути із ОСОБА_4 ВУВКГ у дохід держави судовий збір 640(шістсот сорок гривень)грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня отримання його копії.

Суддя