Справа № 1506/5922/2012
Провадження № 6/496/103/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Буран В.М.,

при секретарі - Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка подання державного виконавця про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України, до врегулювання виконання ним своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. Свої вимоги мотивує тим, що у відділі державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області на виконанні знаходиться виконавчий лист № 1506/5922/2012 виданий 27 травня 2013 року Біляївським районним судом Одеської області. Вищевказаний документ не одноразово перебував на примусовому виконанні у відділі. Державним виконавцем неодноразово надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак на виклики боржник не являється, про причини неявки не повідомляв.

В судове засідання державний виконавець не з'явився, був повідомлений належним чином.

Вивчивши додані до подання матеріали, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, на виконанні у відділі державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області на виконанні знаходиться виконавчий лист № 1506/5922/2012 виданий 27 травня 2013 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 24310,96 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду за кордон ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу.

Виходячи з зазначених норм, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Тому, чинним законодавством передбачено можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем не встановлено будь-яких доходів, які б отримував боржник, та не встановлено рухомого та нерухомого майна, яке б належало боржнику.

Звертаючись до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець зазначав, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В силу положень ст. 33 Конституції України особа, яка має невиконані договірні, аліментні та інші зобов'язання за судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України.

Тільки у разі ухилення від виконання зобов'язання суд може тимчасово обмежити особу в праві виїзду за межі України.

Аналізуючи чинне законодавство, суд вважає, що «ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань» є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України. Адже положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим із метою всебічного і повного з'ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Невиконання зобов'язання може бути зумовлено об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання й має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Проте лише наявність рішень судів про стягнення боргу та самостійне невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Крім того, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не вручено у встановленому порядку копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Адже відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення за адресою, зазначеною у виконавчому документі, лише за таких обставин особа вважається належно повідомленою. Крім того, в матеріалах справи не має також належного підтвердження, що ОСОБА_1 отримував виклики до державного виконавця.

Отже, у суду відсутні достатні підстави для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області Горділовского М.М. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, яку може бути подано протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Буран В.М.

03 жовтня 2017 року