Справа № 310/8534/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі - Корнієнко Н.І.

за участі: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про усунення перешкод у спілкування з дитиною визначення способу участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобовязати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не чинити перешкод у його спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; визначити йому наступний спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_5, а саме: систематичні побачення з дитиною у будні дні, кожні вівторок та четвер з 17-00 до 19-00, у вихідні дні кожні 1 та 3 субота та неділя з 09-00 суботи до 18-00 неділі, з можливістю ночівлі дитини за місцем проживання батька; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною; спільний відпочинок батька з сином під час весняних, осінніх, зимових та літніх канікул не більше ніж половина канікул; спілкування батька з сином та спільний відпочинок має відбуватись без присутності матері.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2008 році він познайомився з ОСОБА_4 На початку 2009 року між ними склались тісні стосунки, а з березня 2010 року вони розпочали спільне проживання в м. Донецьк.

28 вересня 2010 року у них народився син ОСОБА_5.

Оскільки на момент реєстрації народження спільної дитини він перебував в офіційному шлюбі з ОСОБА_6, то запис про батька дитини ОСОБА_4 було зроблено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Після народження дитини сторони проживали як повноцінна родина, спільно виховували дитину, піклувалися про неї.

Наприкінці 2014 року вони, всією родиною, були вимушені виїхати з м. Донецьк до м. Бердянськ, у звязку з проведенням на території міста антитерористичної операції, що загрожувала життю та здоров'ю дитини.

В кінці 2014 року було зареєстровано місце проживання ОСОБА_7 разом з дитиною за адресою: вул. Дзержинського, 27/34, м. Бердянськ, про що було видано Довідку про взяття на облік осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

В січні 2015 року було зареєстровано його місце проживання за тією ж адресою.

З вересня 2015 року він та ОСОБА_4 припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Дитина залишилася проживати з матірю.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.06.2016 року він був визнаний батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та внесені відповідні зміни до актового запису про народження останнього.

З вересня 2015 року він намагається налагодити нормальний звязок з дитиною. Хоче приймати участь у вихованні сина, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати всім необхідним для нормального розвитку та ставлення. Але всі ці спроби є марними. ОСОБА_4 перешкоджає його спілкуванню з дитиною: постійно змінює місце проживання, не відповідає на його телефонні дзвінки, коли він приїжджає до її чергового місця проживання не відчиняє двері.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

ОСОБА_4, повідомлена про час та місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування та через оголошення у пресі (ч.5, ч.9 ст.74 ЦПК України), в судове засідання не з'явилась, письмові заперечення на позов не подала.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що за час окремого проживання ОСОБА_4 повністю ізолювала дитину від батька. З моменту розлучення у батьків почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні. Також служба у справах дітей в телефонному режимі повідомляла ОСОБА_4 про розгляд даної справи, на що остання обіцяла надати письмові пояснення.

Опитаний в якості свідка ОСОБА_1 пояснив, що з вересня 2015 року він позбавлений спілкування з дитиною. Він намагався вирішити це питання через батьків ОСОБА_4, родичів та спільних знайомих, проте марно.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 народився 28 вересня 2010 року в м. Донецьку Донецької області і його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС №324044, виданим 03.11.2016 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України).

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2008 року по вересень 2015 року та мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після того, як ОСОБА_1 та ОСОБА_4 припинили спільне проживання, ОСОБА_5 залишився проживати з матірю.

Відповідно до пояснень позивача та представника третьої особи з вересня 2015 року ОСОБА_4 чинить позивачу перешкоди у вихованні, утриманні дитини та у спілкуванні з нею.

Отже суд вважає доведеним, що ведення спільного господарства та сумісного проживання сторін припинено, у звязку з чим вони не можуть узгодити питання участі батька у вихованні дитини, чим порушують його права, які підлягають захисту в судовому порядку у відповідності до наведених вище норм законодавства.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно із ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради подав до суду висновок про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком від 11.04.2017 року, згідно з яким вважає доцільним встановити позивачу ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до позовних вимог.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному розвитку дитини суду не надано.

Навпаки, позивач стверджує, що має задовільні житлово-побутові умови, має постійне місце роботи та стабільний заробіток, а отже має можливість брати участь у вихованні та утриманні дитини, спілкуватися з нею. Дані твердження позивача підтверджуються характеристикою з місця роботи та актом обстеження умов проживання позивача від 27.03.2017 року.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як обгрунтовані.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 212 -215, 224 - 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2:

- систематичні побачення з дитиною у будні дні: кожні вівторок та четвер з 17-00 до 19-00, у вихідні дні: кожні 1 та 3 субота та неділя з 09-00 суботи до 18-00 неділі, з можливістю ночівлі дитини за місцем проживання батька;

- необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною;

- спільний відпочинок батька з сином під час весняних, осінніх, зимових та літніх канікул не більше ніж половина канікул;

- спілкування батька з сином та спільний відпочинок має відбуватись без присутності матері.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І. Крамаренко