АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1943/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Костенко Т.М., Сащенко І.С.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 13 грудня 2016 року по справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційно-промислової компанії «Моноліт», третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору та витребування майна; за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційно-промислової компанії «Моноліт» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; за обєднаним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «Інноваційно-промислової компанії «Моноліт», третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору та витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником житлового домоволодіння №50 по Салтівському шосе у місті Харкові та автомийки за адресою: м.Харків, вул.. Салтівське шосе, 50а. Для продажу вищевказаного майна 26 травня 2015 року між нею та ТОВ «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт», як виконавцем, укладено договір про надання консультаційних та маркетингових послуг при продажі обєкта нерухомості. 16 липня 2015 року між нею та ОСОБА_3, як покупцем нерухомості, укладено договір про намір за умовою якого в подальшому мав бути укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна в строк до 09 жовтня 2015 року. Проте, до вказаного строку основний договір так укладений не був, тоді як ОСОБА_3 вселився до її домоволодіння, перешкоджає їй у користуванні власністю документи на нерухомість перебували у ТОВ «Інноваційно-промислової компанії «Моноліт».

Вважала, що існує достатньо підстав для визнання договору про наміри від 16 липня 2015 року нікчемним, оскільки основний договір купівлі-продажу укладений між сторонами належним чином не був.

У звязку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати договір про намір від 16 липня 2015 року, укладений між нею та ОСОБА_3, нікчемним. Усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядженням обєктом нерухомості домоволодінням за адресою: м.Харків, вул.. Салштівське шосе, 50, шляхом зобовязання ОСОБА_3 повернути усі комплекти ключів від нього. Розірвати договір про надання консультаційних та маркетингових послуг при продажі обєкта нерухомості від 26 травня 2015 року, укладений між ТОВ «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» та ОСОБА_1 Стягнути з ОСОБА_3 матеріальний збиток в сумі 25 414,83 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» моральний збиток в розмірі 20 000 грн. Судові витрати стягнути з відповідачів.

У лютому 2016 року ТОВ «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог товариство вказувало, що умовами договору про надання консультаційних та маркетингових послуг при продажі обєкта нерухомості від 16 липня 2015 року, укладеного між сторонами, було передбачено оплату послуг товариства за договором, а саме, 0,5% вартості обєктів нерухомості. Товариством була проведена значна робота з пошуку покупців нерухомості в результаті чого був укладений договір про наміри купити домоволодіння за адресою: м.Харків, вул.. Салштівське шосе, 50. Основний договір купівлі-продажу не був укладений з підстав незалежних від товариства. Разом з тим, послуги виконавця за договором від 16 липня 2015 року оплачено не було, чим завдано товариству збитки.

Тому, ТОВ «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» просило суд стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 259 500 грн., з яких: 131 000 грн. є неустойкою, а 128 500 грн. збитки.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2016 року обєднано в одне провадження цивільну справа за вищевказаними позовами та справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 вказував, що за договором про наміри від 16 липня 2015 року та додатковим договором від 22 жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримала завдаток у розмірі 171 100 грн. Проте, для укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна в установлений договором день не зявилася, повідомила, що вона відмовляється продавати домоволодіння за адресою: м.Харків, вул.. Салштівське шосе, 50, чим порушила умови договору та спричинила ОСОБА_3 реальні збитки.

У звязку з цим, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на його користь заборгованість у розмірі 1 298 040,05 грн., з яких: 171 100 грн. заборгованість, 171 100 грн. штрафна неустойка, 253 000 пеня, 1 040,05 грн. проценти за ч.2 ст. 625 ЦК України, 675 000 грн. збитки, 100 000 грн. моральна шкода. Судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 усі комплекти ключів від будинку за адресою: м.Харків, вул.. Салтівське шосе, 50. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. Розірвано договір про надання консультативних та маркетингових послуг про продаж обєкта нерухомості від 26 травня 2015 року, укладеного між ТОВ «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» та ОСОБА_1 Стягнуто з ТОВ «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. В інших вимогах ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства суму в розмірі 259 500 грн., з яких: 131 000 грн. неустойка, 128 500 грн. збитки, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 689 грн. В інших вимогах товариству відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 1 272 040,05 грн., яка складається з заборгованості 171 100 грн., штрафної неустойки 171 100 грн., пені 253 000 грн., 3% річних 1 040,05 грн., збитків 675 000 грн., моральної шкоди 1 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 752,20 грн. В інших вимогах ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким її первісний позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» відмовити. Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково, стягнувши з неї на його користь 71 100 грн., в іншій частині його позову відмовити. В частині задоволення її вимог про зобовязання ОСОБА_3 повернути їй комплекти ключів від будинку за адресою: м.Харків, вул.. Салтівське шосе, 50, - рішення суду першої інстанції залишити без змін. Судові витрати стягнути з відповідачів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 26 травня 2015 року між ОСОБА_1 (замовником) та представником ТОВ ІПК Моноліт (виконавець) укладений Договір про надання консультаційних та маркетингових послуг при продажі обєкта нерухомості строком до 01 жовтня 2015 року, чоловік замовника ОСОБА_4 надав згоду на відчуження обєктів нерухомості (в подальшому обєкти): автомийка за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 50а; житловий будинок за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 50 (т.1 а.с.7-8). Сторони погодили, що замовник доручає, а виконавець зобовязується надати послуги з пошуку і підбору прийнятного для замовника покупця на вказані обєкти нерухомості. Замовник зобовязується оплатити послуги виконавця в порядку, строк та на умовах визначених цим договором. Стартова ціна обєктів 4 840 000 грн.

Відповідно до розділу 2 Договору: виконавець зобовязується спільно із замовником підготувати документи, що необхідні для укладання договору на відчуження обєкту, на умовах погоджених із нею; проводити правову експертизу документів, що посвідчують права замовника на обєкт; консультувати замовника з питань законодавства, що регулює відносини власника на обєкт нерухомості. Обовязки виконавця вважаються виконаними, якщо договір на відчуження обєкту підписаний замовником протягом строку дії цього Договору.

Розділом 3 Договору про надання послуг встановлено, що він дійсний з 26.05.2015 до 01.10.2015 року, у випадку якщо жодна із сторін не заявила про намір розірвати даний договір в строк 7 днів до завершення дійсного договору, то договір вважається пролонгованим на той самий строк. Оплата послуг виконавця становить 0,5% від вартості зазначеної в купівлі-продажу (п.1.4.), оплата здійснюється у день наступний за днем підписання договору задатку на забезпечення договору на відчуження обєкту або договору на відчуження обєкту.

16 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір про наміри за умовами якого сторони письмово зафіксували свої наміри в майбутньому в обумовлений цим договором строк, до 09 жовтня 2015 року і місці, м. Харків, вул. Чернишевського, 13, оф.207 у нотаріуса ОСОБА_5, укласти договір купівлі-продажу та провести повний розрахунок за обєкт нерухомості, що належить продавцю на праві власності домоволодіння за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 50. Сторони домовилися, що ціна обєкту становить 3 000 000 грн., що дорівнює 120000 доларів США. З метою зобовязань за цим договором покупець в день підписання даного договору передає продавцю авансовий платіж у розмірі 100 000 грн., що дорівнює 4 000 доларів США, в рахунок належних по договору купівлі-продажу платежів по курсу купівлі на момент розрахунку і авансовий платіж ТОВ ІПК Моноліт у розмірі 50000 грн. згідно договору про інформаційно-консультативне обслуговування. Авансова сума є частиною платежу за купівлю обєкту (п.18). У пункті 7 договору зазначено, що вказані суми отримані продавцем до підписання даного договору.

22 жовтня 2015 року укладена додаткова угода №2 до Договору про наміри від 16.07.2015 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовилися, що строк дії в пунктах 3, 4, 8, 9, 10 змінений на 15 листопада 2015 року. Також змінений п.11: продавець зобовязується передати обєкт нерухомості покупцю до підписання договору купівлі-продажу не пізніше 24 жовтня 2015 року, тобто звільнити обєкт від особистих речей та передати усі екземпляри ключів. Змінений п. 6: покупець додає ще 3000 доларів США, що еквівалентно 71100 грн.

Договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений не був.

ТОВ ІПК Моноліт у повному обсязі свої зобовязання за договором про надання консультаційних та маркетингових послуг при продажі обєкта нерухомості виконані не були, т.я. предметом договору було відчуження обєктів нерухомості: автомийка за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 50а та житловий будинок за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 50 (т.1 а.с.7-8), тобто, два обєкти, а згідно договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про наміри обєктом продажу було лише домоволодіння за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 50.

Доказів вчинення будь-яких дій щодо виконання договору про продаж іншого обєкту - автомийки за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 50аТОВ ІПК Моноліт не надало.

Згідно даних ОСОБА_1 копій витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастрового плану земельної ділянки, питаннями оформлення земельних ділянок вона займалась сама. (а.с.226-229 т.1).

Отже, колегія суддів вважає, що з огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання вищевказаного договору про надання консультаційних та маркетингових послуг при продажі обєкта нерухомості, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ ІПК Моноліт.

ТОВ ІПК Моноліт рішення суду в не оскаржувало.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ ІПК Моноліт підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволені в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, як-от: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина. За відсутності хоча б одного з визначених елементів цивільна відповідальність не настає. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладається на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на теоретичному прибутку. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що наведені позивачем розрахунки упущеної вигоди є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який ТОВ ІПК Моноліт мало отримати.

Отже, підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ІПК Моноліт збитків у сумі 128 500 грн., які складаються з упущеної вигоди в сумі 100000 грн. та витрат за надання правової допомоги в сумі 28500 грн. немає.

Також немає підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ІПК Моноліт неустойки в сумі 131 000 грн., оскільки договір про надання консультаційних та маркетингових послуг при продажі обєкта нерухомості рішенням суду розірванийі ТОВ ІПК Моноліт не оскаржується.

Що стосується рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_3, то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачці грошова сума в розмірі 71100 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення.

З огляду на зазначене та положення ст. ст. 546, 548 ЦК України, завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання. Оскільки предметом попереднього договору є зобов'язання сторін у майбутньому укласти основний договір, то укладення такого договору не тягне за собою виникнення основного зобов'язання, виконання якого може бути забезпечено у відповідності до положень глави 49 ЦК України.

Отже підстав стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми завдатку не має.

Згідно акту повернення грошових коштів ТОВ ІПК Моноліт повернуло ОСОБА_3 100 000 грн., отримані за договором про надання консультаційних та маркетингових послуг при продажі обєкта нерухомості. (а.с.65 т.1). Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума в розмірі 71100 грн.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що немає підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 342 000 грн. та штрафних санкцій в сумі 254040, 05 грн.

Немає підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитків в сумі 675 000 грн., в звязку із проведенням ремонтних робіт, оскільки будь-яких доказів того, що позивачка, яка є власником будинку, давала на це згоду, ОСОБА_3, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

Крім того, будь-яких доказів взагалі стосовно того, що якісь роботи проводились позивачем не надано. Наявність в матеріалах справи копій квитанцій про придбання будівельних матеріалів та копій договорів підряду не є беззаперечними доказами проведення ремонтних робіт в будинку.

Також не надано ОСОБА_3 будь-яких доказів в частині спричинення моральної шкоди.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню грошова сума в розмірі 71100 грн.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_3 майнової шкоди в сумі 25414,83 грн., то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у цій частині у позові.

З копії розписки від 18.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 зобовязався звільнити протягом 5-6 днів будинок за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 50 (т.1 а.с.18).

Відповідно до акту від 03.02.2016 року АК «Харківобленерго» встановлені порушення п.4.2. ППЕЕК відсутні пломби ХЕС за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 50, нарахований штраф 660 грн.

Надана копія квитанції про сплату цієї суми.

Крім того, надана копія квитанції про сплату за електроенергію у розмірі 24754,4 грн. за період з 02.11.2015 по 03.02.2016 року (т.1 а.с.81-87).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_3 вселився у будинок в жовтні 2015 року. Будь-яких даних стосовно того, коли він виселився матеріали справи не містять і представник ОСОБА_1 не зміг пояснити коли відповідач виселився .

Посилання позивачки на акт від 02.02.2016 року про її вселення в спірний будинок не свідчить про проживання ОСОБА_3 в цьому будинку до даного часу.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачкою не надано доказів часу проживання ОСОБА_3 за адресою: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 50.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 13 грудня 2016 року змінити.

В частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційно-промислової компанії «Моноліт» та ОСОБА_3 рішення суду скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові Товариству з обмеженою відповідальністю «Інноваційно-промислової компанії «Моноліт» - відмовити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 71 100 грн. (сімдесят одну тисячу сто гривень).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді

.