АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5307/17 Головуючий 1 інст. - Горбунова Я.М.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П.,

Піддубного Р.М..,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідріска-Тур» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що ухвалою суду від 10 квітня 2017 року задоволено заяву позивача про витребування доказів, проте жодних дій спрямованих на виконання ухвали відповідачем не здійснено, а судом не притягнуто до відповідальності посадових осіб відповідача за умисне неподання доказів, які мають значення для правильного вирішення спору.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на момент оплати туру позивачем не було укладено договір на туристичне обслуговування, позивач не був ознайомлений з його істотними умовами, туроператор не інформував позивача про зміни вартості туру.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що на момент укладання договору про надання туристичних послуг і оплати за даний тур інформація щодо ціни туру не відповідала дійсності суду не надано.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до принципу змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі ( ч.3 ст.10, ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК).

Отже на позивачів поряд з обов'язком довести факт порушення свого суб'єктивного права відповідачем, також покладено обов'язок довести обставини, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги і з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову.

Недоведеність цих фактів є підставою для відмови у позові за недоведеністю, що не позбавляє позивача права на пред'явлення нового позову.

Законодавство України про туризм складається з Конституції України, цього Закону, інших нормативно-правових актів, виданих відповідно до них. Майнові відносини в галузі туризму, засновані на рівності, автономії волі і майновій самостійності їх учасників, регулюються Цивільним та Господарським кодексами України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (ч.12 ст.2 Закону України «Про туризм»).

Судовим розглядом встановлено, що 17 червня 2016 року ОСОБА_2 сплатила вартість інфотуру до Аргентини з 16.09.2016 р. по 27.09.2016 р. у розмірі 88 897,80 грн.

15 вересня 2016 року позивач отримала ваучер, медичну страховку, електронний авіабілет та програму туру.

Частиною 10 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування та звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 19-1 Закону України « Про туризм», будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування.

Частиною 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з загальними правилами цивільно - правової відповідальності при вирішенні позову про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем повинно бути зазначено: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв»язку між шкодою протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Позивачем повинен бути підтверджений факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, і в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України неправомірність відповідача та понесення непередбачених матеріальних витрат.

Позивачем не надано суду доказів, про те що дії відповідача були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий позивачем ваучер відповідає вимогам Закону України «Про туризм».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження обгрунтованості своїх позовних вимог.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивача було примушено сплатити вартість туру, не укладаючи договір, тобто волевиявлення позивача було вільним.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

Р.М. Піддубний