10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з
ОСОБА_5 перебувала у шлюбі із 1996 року по 2002 рік. Шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_4 вказувала, що їхній син навчається на денній формі навчання у Київському національному лінгвістичному університеті. У зв'язку з навчанням син не має змоги влаштуватись на роботу, а ОСОБА_5 в добровільному порядку не допомагає своєму сину. Крім того дитина є інвалідом III групи.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила стягнути з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку до досягнення ним 23-х років за умови, якщо він буде продовжувати навчання. Стягнути з ОСОБА_5 додаткові витрати на оплату лікування сина у зв'язку з його хворобою в розмірі Ѕ частини витрат на придбання медичних препаратів в розмірі 40 457 грн 87 коп.
Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти в розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму. Стягнення розпочато з часу звернення до суду, тобто з 29 серпня 2016 року, до припинення навчання дитини, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_6 23 років. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада

2016 року рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року залишено без змін. Виключено з резолютивної частини рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року вказівку про стягнення аліментів в розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та змінити рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2016 року в частині задоволених позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 до

ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із положень

ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що правила ст. 185 СК Українине розповсюджуються на правовідносини щодо стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбних відносинах. Шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народився син -

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 навчається на другому курсі на денній формі у Київському національному лінгвістичному університеті, термін навчання в якому становить з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року.

Загальна сума заробітної плати ОСОБА_5 з квітня 2015 року по березень 2016 року становить 18 723 грн 45 коп., а щомісячна заробітна плата 1 440 грн. Крім того, відповідач як інвалід 3 групи отримує пенсію в розмірі

2 600 грн, працює в м. Києві та має обмежену працездатність. На утриманні у нього перебуває непрацездатна мати, а сам відповідач потребує лікування по видаленню осколків міни.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно розʼяснень викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ст. 191 СК України).

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чино оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог визнаючи розмір аліментів в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно, при цьому врахувавши стан здоров'я повнолітньої дитини та необхідністю надання такої допомоги і позивачкою, яка є працездатною особою та те, що відповідач є інвалідом 3 групи отримує пенсію в розмірі 2 600 гривень, працює в м. Києві та має обмежену працездатність. Крім того, на утриманні у нього перебуває і непрацездатна мати, а сам відповідач потребує лікування по видаленню осколків міни.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що правила ст. 185 СК Українине розповсюджуються на правовідносини щодо стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова