АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3198/17 Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Довгаль А.П., Овсяннікової А.І.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» про зміну дати звільнення з посади та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Восток» про зміну дати звільнення з посади та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01 квітня 2014 року він був прийнятий на посаду начальника юридичного сектору ПАТ «Банк Восток» та 20 березня 2015 року переведений на посаду заступника начальника юридичного відділу з адресою робочого місця м.Харків вул. Сумська, 56. Наказом №245 від 30 травня 2016 року. він був звільнений з вказаної посади за угодою сторін.

У день звільнення йому не було видано трудову книжку, у зв'язку з чим ним у день звільнення до канцелярії Банку за адресою його робочого місця був поданий лист із вимогою про видачу йому трудової книжки, який залишився без відповіді і лише 10 червня 2016 року було направлено лист щодо готовності видати трудову книжку, який було отримано ним 04 липня 2016 року після чого він звернувся до банку й 13 липня 2016 року отримав трудову книжку.

У зв'язку з цим, просив суд зобов'язати ПАТ «Банк Восток» змінити дату його звільнення з 30 травня 2016 року на 13 липня 2016 року та внести відповідні зміни до його трудової книжки; стягнути з ПАТ «Банк Восток» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01 червня 2016 року по 13 липня 2016 року у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки у розмірі 17 296,61 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено, що 01.04.2014р. згідно наказу №112-к позивач був прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» на посаду начальника юридичного сектору Харківського територіального управління Центрального регіонального департаменту із визначенням робочого місця м.Харків, вул. Петровського, 23 за місцезнаходженням Відділення банку №15 (а.с.30).

25.11.2014р. адреса місцезнаходження Відділення банку №15 була змінена з одночасною зміною та закріпленням за позивачем робочого місця за адресою м.Харків вул. Сумська, 56, про що позивач був повідомлений під особистий підпис (а.с. 31 - 43).

20.03.2015р. наказом №118-к позивача було переведено на посаду Заступника начальника юридичного відділу Північно-Східного регіонального департаменту (а.с. 105-107).

16.05.2016р. позивач подав заяву про його звільнення за згодою сторін 30 травня 2016 року, просив надіслати трудову книжку на адресу м.Харків, вул. Сумська, 56 (а.с. 47).

30.05.2016р. наказом №245-к за підписом Голови правління ПАТ «Банк Восток» позивач був звільнений з посади заступника начальника юридичного відділу Північно-Східного регіонального департаменту 30 травня 2016р. за угодою сторін згідно п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. Відповідні записи були зроблені у трудовій книжці позивача та особовій картці працівника (а.с.46, 72, 110-112, 117).

Як стверджує позивач, трудова книжка із записом про звільнення згідно наказу №245-к від 30.05.2016р. була видана йому 13.07.2016р. у приміщенні банку за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є його трудова книжка. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Згідно з пунктами 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Форма Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них затверджена наказом Мінстату України від 27.10.1995 № 277.

Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 20 липня 1993 року № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, … вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), … а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року №277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Днем звільнення вважається останній день роботи (п. 2.27.).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції (п. 4.1.).

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п.4.2.).

Таким чином законодавство передбачає об'єктивно необхідний, формалізований порядок ведення трудових книжок працівників, внесення до них записів, видачу (пересилання) трудових книжок та підтвердження підписом працівника про отримання ним трудової книжки, порушення якого передбачає настання правової відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Аналізуючи зміст ч. 4 ст. 235 КЗпП України слід прийти до висновку, що застосування наведеної норми передбачає обов'язкову сукупність таких обставин: затримки у видачі трудової книжки; вини власника або уповноваженого ним органу; вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки. Отже закон пов'язує відповідні правові наслідки у вигляді обов'язку роботодавця змінити день звільнення та сплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу саме з наведеною послідовною у часі сукупністю фактичних обставин.

Позивачем підтверджено та не оспорюється, що його робоче місце станом на день звільнення було за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56. Свій підпис на заяві про звільнення від 16.05.2016р., в якій позивач просив надіслати трудову книжку на адресу м.Харків, вул. Сумська, 56 (а.с. 47) позивач визнав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» як юридична особа зареєстроване у м.Дніпрі по вул. Курсантській, 24.

Згідно виданої довіреності начальник Відділення банку №15 не наділена повноваженнями звільнення з роботи працівників банку чи його відокремлених підрозділів, а також ведення їх трудових книжок. Повноваження щодо винесення наказів про звільнення працівників банку, як це слідує з Статуту банку, належать Голові Правління Публічного акціонерного товариства «Банк Восток».

Встановлено, що повноваження з заповнення та ведення трудових книжок працівників банку, що відповідає приписам Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 20 липня 1993 року № 58, надані Начальнику Управління кадрового адміністрування банку. Робочі місця Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» та Начальника Управління кадрового адміністрування банку є м.Дніпро й не збігається з робочим місцем позивача, яке визначено у м.Харкові.

З матеріалів справи слідує, що трудова книжка позивача 30 травня 2016р. після винесення наказу №245-к про його звільнення та внесення до неї запису про звільнення уповноваженою особою поштовим зв'язком була направлена поштою на адресу, вказану особисто позивачем у заяві про звільнення. Про вказане позивач в цей же день об 11:37 був повідомлений засобами електронного зв'язку старшим спеціалістом Управління кадрового забезпечення банку ОСОБА_2 з доданням електронних копій наказу про звільнення та трудової книжки.

Допитана судом як свідок провідний спеціаліст Відділу адміністративно-господарської діяльності Північно-Східного регіонального департаменту ОСОБА_3, робочим місцем якої є м.Харків, вул. Сумська, 56, надала показання, що електронні копії вказаних документів 30 травня 2016р. були також одночасно направлені їй та позивачу. Визнала приналежність їй наявних у матеріалах справи сторінок її електронної пошти з зазначенням електронної пошти позивача. Пояснила суду, що в день звільнення пояснювала позивачу, що особова картка працівника, де він має розписатися в отриманні трудової книжки, та оригінал його трудової книжки були відправлені на зазначену позивачем адресу м.Харків, вул. Сумська, 56 й він може їх отримати 31 травня 2016р. Повідомила, що позивач подав заяву про видачу йому трудової книжки за його робочим місцем після перерви, тобто після 14 години, й після того, як поштове відправлення з м.Дніпра, а також повідомлення електронною поштою були надіслані. Зазначила, що після отримання поштового відправлення за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56 з трудовою книжкою позивача, що мало місце в першій половині дня 31 травня 2016р., неодноразово, починаючи з 31 травня 2016р. особисто дзвонила позивачу на його мобільний телефон, номер якого їй особисто відомий та зазначений у його особовій картці в цілях повідомлення про необхідність явитися. Позивач відповів на дзвінки не зразу, однак за весь час вона дзвонила лише на один відомий їй номер мобільного телефона позивача. Свій підпис на акті від 07 липня 2016р. фіксації відмови позивача в отриманні трудової книжки та зазначені в ньому обставини підтвердила.

Допитаний як свідок заступник начальника відділу інкасації ПАТ «Банк Восток» ОСОБА_4 підтвердив факт відмови позивача в отриманні трудової книжки за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56, що мало місце 07 липня 2016р., та свій підпис на акті фіксації відмови позивача в отриманні трудової книжки.

Як слідує з накладної №3193460 поштового оператора ТОВ «Текс Україна» (а.с.64) 30.05.2016р. з м.Дніпро від ПАТ «Банк Восток» було направлено поштове відправлення документу ТК ЛС №463449 ОСОБА_5 и личная карточка, яка надійшла 31 травня 2016р. на адресу м.Харків, вул. Сумська, 56 об 11-08 год.

Отже трудова книжка позивача поштовим зв'язком була доставлена 31 травня 2016р. за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56 в межах нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, тобто в розумний строк з урахуванням порядку ведення діловодства з трудовими книжками працівників, у чому позивач був обізнаний з огляду на подану ним заяву про адресу направлення його трудової книжки.

Судом першої інстанції було оглянуто оригінал Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них працівників банку, зміст якої свідчить, що трудова книжка позивачу була дійсно відправлена у день звільнення 30.05.16р. При чому вказана книга містить аналогічні записи про відправлення трудових книжок й інших звільнених працівників банку, що не надає підстав вважати про наявність дискримінаційних дій банку як роботодавця щодо позивача.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що заява позивача про визначення адреси направлення йому трудової книжки свідчить про його намір особистого отримання трудової книжки у визначеному ним самим місці, яке він з дати звільнення він не змінював, додаткових вказівок про зміну адреси направлення належної йому трудової книжки банку не надавав.

Іншої поштової адреси для направлення трудової книжки чи інший спосіб вручення йому трудової книжки після її відправлення згідно заяви від 16.05.2016р. позивач роботодавцю не повідомив, протягом періоду часу з 31 травня 2016р. до 07 липня 2016р. за місцем, вказаним ним як адреса для направлення трудової книжки, не з'являвся, 07 липня 2016р. від отримання трудової книжки відмовився.

З матеріалів справи та показань свідка ОСОБА_3 слідує, що про факт надходження трудової книжки за вказаною самим позивачем адресою та необхідність її одержання банк неодноразово повідомляв позивача телеграмами та цінними листами з описом 01.06.16р., 03.06.16р., 10.06.16р. за відомими адресами знаходження позивача, зазначеними ним у його особистій картці.

Сторони не заперечували, що 04.07.16р. позивач отримав направлене на його адресу поштове повідомлення про необхідність одержання трудової книжки, датоване 10.06.16р., прибув 07.07.16р. до приміщення банку за адресою м.Харків, вул. Сумська, 56, де відмовився від одержання трудової книжки й фактично одержав її 13.07.16р.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснив, що 30 та 31 травня 2016 року він трудову книжку не отримав, а з 01 червня 2016 року був відсутній в м.Харкові і повідомлення отримав саме 04.07.2016 року. 07.07.2016 року він відмовився від отримання трудової книжки в зв'язку з тим, що дата звільнення була зазначена 30.05.2016 року.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що невидача банком трудової книжки позивачу у день звільнення була пов'язана з проханням самого працівника про її направлення за вказаною ним адресою його місця роботи, а її видача роботодавцем позивачу 13.07.16р. не пов'язана з винною поведінкою відповідача.

Матеріалами справи підтверджено, що банк повідомив позивача про дату отримання трудової книжки за зазначеною адресою у день звільнення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що роботодавцем було вжито всіх необхідних заходів для вчасного отримання позивачем трудової книжки, при цьому, вина у причинах затримки отримання трудової книжки позивачем у діях відповідача відсутня.

Колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді