АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Гончарук В.П.
№22-ц/796/9857/2017 Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Святецького ВіктораІвановича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «Дельта Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість зa кредитним договором № 0 від 12.09.2008 у розмірі 57 983,94 грн., яка складається з: 26 769,28 грн. - заборгованість за кредитом; 31 214,67 грн. заборгованість за відсотками та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалося на те, що 12.09.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 65 000,00 дол. США, який зобов'язувалась повернути у повному обсязі в строк до 12.09.2018 року або достроково зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором, ОСОБА_3 передала у іпотеку нерухоме майно, а саме, квартиру загальною площею: 69,20 кв.м., житловою площею: 40,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У рахунок належного виконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором ОСОБА_3 та ПАТ «УКРСИББАНК» 02.11.2010 року уклали договір про припинення дії договору іпотеки №93586.

Предмет іпотеки було реалізовано за 60 тис. 950 дол. США 69 центів.

У грудні 2011 року ПАТ «Дельта банк» отримало право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ним та ПАТ «Укрсиббанк».

Проте, сума коштів, отриманих від продажу майна, належного ОСОБА_3, є меншою, ніж сума заборгованості, і вимоги банку в повному обсязі не погашено.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ПАТ «Дельта Банк» - Святецький В.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що сам факт реалізації іпотечної квартири відбувся у 2010 році, а факт відступлення права вимоги відбувся 08.12.2011 року, тобто роком раніше, а ніж у позивача виникло право вимоги.

Позивач не міг надати відомості про реалізацію квартири АДРЕСА_2 та про суму зарахованих коштів, оскільки у цих процесах не мав статусу позикодавця та іпотекодержателя.

Позивачем було подано суду Виписку по кредитному договору ОСОБА_3 за період з 12.09.2008 року по 17.02.2012 року (аркуш справи з 141 по 147), у якій відображено рух коштів по рахунку, відкритому спеціально для погашення кредиту, та в якій відображено зарахування коштів від реалізації предмета іпотеки.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, але ніяк не спростовано факт реалізації предмета іпотеки в рахунок часткового погашення боргу перед ПАТ «Укрсиббанк», тобто після реалізації залишилася частина непогашеного кредиту, залишок якого і був відступлений 08.12.2011 року ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Вважає, що судом не враховано Розрахунок заборгованості за договором кредиту, який наявний в матеріалах справи (аркуш справи 111). Більше того, у рішенні суд першої інстанції констатує факт ненадання такого розрахунку взагалі, проте такий присутній в матеріалах справи. Крім того, позивачем при подачі позову подано Довідку про розмір заборгованості (аркуш справи 24).

Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» - СвятецькийВ.І. свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необґрунтованості.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 12.09.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 65 000,00 дол. США, який зобов'язувалась повернути у повному обсязі в строк до 12.09.2018 року або достроково зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом. (т.1 а.с.10-11)

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором, ОСОБА_3 передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею: 69,20 кв.м., житловою площею: 40,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.( т.1а.с.17-19)

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. (т.1 а.с.33-34)

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК».

У рахунок належного виконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором, ОСОБА_3 та ПАТ «УКРСИББАНК» 02.11.2010 року уклали договір про припинення дії договору іпотеки №93586.( т.1 а.с.149)

Державним нотаріусом Першої КДНК на підставі ст. 74 Закону України «Про нотаріат» у зв'язку із припиненням договору іпотеки №3354 та на підставі довідки ПАТ «Укрсиббанк» внаслідок часткового виконання зобов'язань та добровільною реалізацією предмета іпотеки знято заборону на відчуження квартири.

У грудні 2011 року ПАТ «Дельта банк» отримало право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ним та ПАТ «Укрсиббанк».(т.1 а.с.165-168)

Згідно додатку до цього договору фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором у гривневому еквіваленті станом на 16.12.2011 року становить 40 287,64 грн. (т.1 а.с.167)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів розміру отриманих банком коштів від реалізації предмета іпотеки.

Разом з тим, такий висновок суду є помилковим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_3, предмет іпотеки було реалізовано 02.11.2010 року за 60 тис. 950 дол. США 69 центів (т. 1 а.с.28)

Проте, ця сума коштів не була достатньою для погашення заборгованості, оскільки після зарахування коштів від реалізації предмета іпотеки, заборгованість за кредитом склала 3 349,09 дол. США, а за відсотками 1 635,55 дол. США.

Отже, сума коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, була недостатньою для погашення вимог банку в повному обсязі.

Таким чином, основне зобов'язання не припинено.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Отже у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається у разі недостатності коштів від реалізації предмета іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та враховуючи те, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, заборгованість має бути стягнута у судовому порядку, оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала належним чином.

Твердження ОСОБА_3 про те, що ТОВ КК «Вердикт» в особі ОСОБА_4 не мав права звертатися до суду із позовом від імені ПАТ «Дельта Банк» відхиляються судом апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

14 березня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Колекторська компанія «Вердикт» укладено договір доручення, відповідно до якого останнє уповноважено на представництво інтересів у судах з питань стягнення простроченої або загальної заборгованості, дострокового припинення дії кредитних договорів та інших питань, пов'язаних з реалізацією положень кредитного договору, з процесуальними правами, наданими позивачу у справі. (т.1 а.с.47-55)

Таким чином, ТОВ КК «Вердикт» в особі ОСОБА_4 мав право на подання до суду позовної заяви як представник ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1290,12 грн. та апеляційної скарги у розмірі 1419,13 грн.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Святецького Віктора Івановича - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 983 грн. 94 коп., яка складається з: 26 769,28 грн. - заборгованість за кредитом; 31 214,67 грн.- заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 290,12 грн. та апеляційної скарги у розмірі 1419,13 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді