Справа № 752/9843/17
Провадження № 2/752/3910/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 вересня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на утримання дитини та визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

16.05.2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд постановити рішення, яким:

- стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи з 16 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти за минулий час за період з 01.06.2015 року по 15.05.2017 року у розмірі 46 967 грн. 47 коп.;

- стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), понесені додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 18 718 грн. 49 коп.;

визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1

В подальшому у липні 2017 року позивач збільшила позовні вимоги в частині понесених додаткових витрат на утримання доньки, за заявою про збільшення позовних вимог просила суд стягнути понесені додаткові витрати у розмірі 21 525 грн. 47 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що сторони у справі у період з 12.08.1995 року по 22.05.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька - ОСОБА_3. З моменту окремого проживання сторін, малолітня донька проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Жодної матеріальної допомоги на утримання доньки, відповідач не надає, з донькою не спілкується та не виховує останню. Неодноразово позивач зверталась до відповідача з вимогою про сплату аліментів на утримання доньки, однак відповідач ухиляється від вказаного батьківського обов'язку. У зв'язку із чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2 000 грн. щомісячно, аліменти за минулий час за період з 01.06.2015 року по 15.05.2017 року у розмірі 46 967 грн. 47 коп. Крім того, позивач вказує на понесені додаткові витрати на утримання доньки, пов'язані з придбанням одягу, взуття, шкільного приладдя, витрат на ліки у зв'язку із хворобою дитини, витрати на оздоровлення та розвиток дитини. також, позивач зазначає, що оскільки відповідач не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір'ю, хоча малолітня донька весь час проживає разом з позивачем, позивач просить визначити місце проживання малолітньої доньки разом з матір'ю.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні визнав позовні вимоги лише в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити, посилаючись на їх безпідставність. Просив врахувати, що відповідач не працює, не має доходу, на утриманні останнього перебувають батьки пенсіонери, а також відповідач має другу дитину, 2015 року народження.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 12.08.1995 року Києво-Святошинським будинком урочистих подій Київської області за актовим записом № 248 (а.с. 17).

15 вересня 2005 року народилась ОСОБА_3, що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 Згідно даних вказаного вище свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3, 2005 року народження, є сторони у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що малолітня ОСОБА_3, 2005 року народження, з часу окремого проживання сторін, постійно проживає разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, та перебуває на утриманні останньої.

Судом також встановлено, що малолітня ОСОБА_3, 2005 року народження, навчається у 5-А класі ліцею № 227 ім. М.М. Громова міста Києва, що стверджується довідкою № 53 від 20.03.2017 року за підписом класного керівника та директора вказаного ліцею (а.с. 26).

В частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. на утримання ОСОБА_3, 2005 року народження, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом положень частини другої вказаної вище статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на час вирішення питання судом становить 1 777 грн.

В силу ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Наявними в матеріалах цивільної справи письмовими доказами стверджується, що сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2, що вбачається з даних свідоцтва про право власності, виданого Головним управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації 15.09.2008 року (а.с. 100).

Крім того, відповідач ОСОБА_2 є власником машиномісця НОМЕР_4 блок К у паркінгу по АДРЕСА_3 в м. Києві (а.с. 101).

Також, з довідки № 02-22/152 від 03.04.2017 року за підписом сільського голови Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,1199 га в с. Хотів (а.с. 85).

В ході розгляду справи судом також встановлено, що до травня 2017 року відповідач добровільної матеріальної та фінансової допомоги на утримання малолітньої доньки не надавав, у травні 2017 року направив засобами поштового зв'язку позивачу 400 грн. та 500 грн. в якості аліментів на утримання доньки.

Матеріалами справи стверджується, що позивач постійно несе витрати на утримання доньки, як то придбання одягу, взуття та шкільного приладдя (а.с. 32-33, 35-37, 96-97), вартість яких значно перевищує розмір аліментів, який просить стягнути позивач з відповідача.

Суд також враховує, що відповідач у справі має батьків пенсіонерів (а.с. 114-115), а також є батьком малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 142).

Однак, суд зазначає, що сам по собі факт наявності у відповідача батьків пенсіонерів та другої малолітньої дитини, не є беззаперечним доказом матеріального утримання останніх відповідачем ОСОБА_2

Крім того, у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є працездатним, однак офіційно не працевлаштований та офіційного доходу не має, доказів, які б підтверджували факт неможливості працевлаштування відповідача в розпорядження суду відповідачем надано не було.

За вказаних обставин, враховуючи те, що батько дитини є працездатним, доказів добровільного надання матеріальної допомоги на утримання дитини в розпорядження суду не надав, доказів фактичного матеріального утримання відповідачем батьків пенсіонерів та другої малолітньої дитини в розпорядження суду також надано не було, як і не було надано доказів, які б свідчили про непрацездатність останнього або про обставини, що унеможливлюють його працевлаштування, суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог, та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3, 2005 року народження, у розмірі 2 000 грн., що підлягають подальшій індексації, щомісячно, оскільки зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем.

Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача фактично понесених позивачем додаткових витрат на утримання малолітньої доньки, суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач просить стягнути додаткові витрати з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в сумі 18 718 грн. 49 коп., які складаються з наступних витрат: навчання в школі іноземних мов (а.с. 24); навчання у Київській дитячій музичній школі № 38 (а.с. 27, 40-42); витрати на лікування (а.с. 28, 34, 75, 78-79, 87, 99) витрати, пов'язані із вадами зору дитини (а.с. 30); витрати на оздоровлення дитини (а.с. 31); витрати, пов'язані із придбанням одягу, взяття, шкільного приладдя (а.с. 32-31, 35-37, 38-39, 80 96-97), витрати на харчування у навчальному закладі (а.с. 43-45).

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За змістом положень ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих двох умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Як вбачається з матеріалів справи, малолітня ОСОБА_3, 2005 року народження, має вади із зором, внаслідок чого відвідує лікаря офтальмолога за призначенням якого носить окуляри, документально підтверджено, що на придбання лінз для окулярів позивачем понесено витрати у розмірі 958 грн. (а.с. 30).

Крім того, для фізичного оздоровлення дитини, позивачем придбано путівку в Дитячій оздоровчо-спортивний комплекс ім. Гагаріна в м. Ірпінь у період з 21.06 по 12.07.2016 року, за придбання якої позивачем сплачено 2 900 грн., що стверджується копію прибуткового касового ордеру № 18 від 14.06.2016 року (а.с. 31).

Також, матеріалами справи стверджується, що малолітня ОСОБА_3, 2005 року народження, навчається у Київській дитячій музичній школі № 38 у 5 класі фортепіано по програмі згідно Типових навчальних планів початкових спеціалізованих мистецьких навчальних закладів, затверджених наказом Міністерства культури України від 11.08.2015 року (а.с. 27). Також матеріалами справи стверджується, що за період з вересня 2016 року по травень 2017 року позивачем за навчання дитини у Київській дитячій музичній школі № 38 сплачено всього 1 610 грн. (а.с. 40-42).

Матеріали справи на а.с. 24 містять довідку про навчання дитини в школі іноземних мов, з якої вбачається, що вартість навчання становить 500 грн. на місяць. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували як період навчання дитини у вказаній школі іноземних мов, а так само фактично понесені позивачем витрати на вказане навчання, внаслідок чого суд надходить до висновку про недоведеність понесення позивачем таких витрат.

З матеріалів цивільної справи також вбачається, що малолітня дитина перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні гінекології дитячого та підліткового віку Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит», також матеріали справи містять копії фіскальних чеків про придбання ліків.

Однак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача половини цих коштів, як додаткових витрат на дитину, оскільки в матеріалах справи відсутні призначення лікаря щодо придбання саме вказаних у фіскальних чеках (а.с. 28, 34, 75, 78-79, 87, 99) ліків.

Також, суд надходить до висновку про те, що витрати, понесені позивачем на лікування дитини у лікаря-стоматолога у розмірі, а також витрати, понесені на придбання одягу, взуття та шкільного приладдя, також не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки останні понесені при звичайному способі життя дитини та не викликані особливими обставинами, а тому вказані витрати та правовідносини, що склалися між батьками з приводу їх стягнення, регулюються ст. 181,182 СК України, оскільки фактично є способами виконання батьками обов'язків по утриманню дитини.

В частині стягнення витрат на харчування дитини у шкільному навчальному закладі у період навчання, суд приходить до висновку, що вказане навчання як отримання освіти в дошкільному навчальному закладі, що включає в себе і харчування у такому закладі, не може розглядатись як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки є витратами, що регулюються ст. 181, 182 СК України.

Суд вважає, що загалом дошкільне навчання дитини як її природна потреба та обов'язок батьків, охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатись як додаткові витрати на дитину, оскільки відповідну підготовку до школи має пройти кожна дитина, а особливі обставини вказують виключні випадки участі батьків у додаткових витратах на дитину.

Суд надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 половини вартості понесених додаткових витрат на розвиток здібностей дитини, зокрема, навчання у Київській дитячій музичній школі № 38 у 5 класі фортепіано (загальна сума витрат 1 610 грн.), в частині понесених витрат на оздоровлення дитини в Дитячій оздоровчо-спортивний комплекс ім. Гагаріна в м. Ірпінь у період з 21.06 по 12.07.2016 року, за придбання якої позивачем сплачено 2 900 грн., а також витрат, пов'язаних із придбанням лінз для окулярів, внаслідок наявності у дитини вад із зором (958 грн.)

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 2 734 грн. в якості половини вартості понесених позивачем додаткових витрату сумі 5 468 грн. (1 610 + 2900 + 958 / 2).

В частині позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, 2005 року народження, з матір'ю ОСОБА_1, суд зазначає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що предмет спору стосовно встановлення місця проживання малолітньої дитини відсутній, оскільки відповідач не заперечує та ніяким чином не чинить перешкоди, щоб спільна з позивачем донька проживала разом з нею.

На відсутності спору у питанні щодо місця проживання малолітньої наполягав і представник відповідача у судовому засіданні. зазначивши, що відповідач не заперечує проти проживання малолітньої доньки з матір'ю.

Крім того, на підтвердження вказаної обставини, свідчать і пояснення, складені власноруч 15.06.2017 року відповідачем, на ім'я начальника Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, згідно яких вбачається, що останній не заперечує щодо проживання малолітньої ОСОБА_3, 2005 року разом з матір'ю ОСОБА_1

Також, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий час у розмірі 46 967 грн. 47 коп., в порядку ст. 191 ч. 2 СК України, оскільки жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, які б підтверджували як факт звернення позивача до відповідача щодо одержання аліментів, так і факт ухилення відповідача від їх сплати, за минулий час за яких можливе присудження аліментів за минулий час в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України, позивачем в розпорядження суду не надано та матеріали справи таких доказів не містять, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись 161, 180, 181, 182, 184, 185 Сімейного кодексу України, ст.ст. 88, 213-215, 223-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи з 16 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), понесені додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 734 грн.

У іншій частині позову - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя