Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/713/17 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 55 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Якухно О.М.,

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.,

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санвуд" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньомісячного заробітку за несвоєчасний розрахунок за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Санвуд" на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в якому, після уточнення позовних вимог (а.с.15), просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7204,05 грн., середньомісячний заробіток за несвоєчасний розрахунок за період з дня звільнення по день розгляду справи в суді, а саме з 04.01.2017 року по 13.04.2017 року в сумі 5683,68 грн. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що з 12.01.2009 року працював у відповідача пакетувальником, а в останній час працював бригадиром на дільницях основного виробництва. 03.01.2017 року позивача було звільнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санвуд" (далі - ТОВ «Санвуд») за згодою сторін. Проте, відповідач заборгував ОСОБА_2 заробітну плату в сумі 7204,05 грн., у зв'язку з чим позивач вважає, що він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 13 квітня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Санвуд» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 7204,05 грн. та середньомісячний заробіток за несвоєчасний розрахунок за період з 04.01.2017 року по 13.04.2017 року включно - в сумі 5525,80 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Санвуд» в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн..

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій ТОВ «Санвуд» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не було взято до уваги те, що в день звільнення, позивач, отримавши трудову книжку та розрахункові кошти в сумі 7204,05 грн., відмовився від підпису в розрахункових відомостях, що підтверджується відповідним актом від 03.01.2017 року. Тому, на думку апелянта, заборгованість підприємства перед робітником фактично відсутня. Крім того, апелянт вважає, що довідка про наявну перед позивачем заборгованість не може бути належним доказом, оскільки не містить ані підпису службової особи, що її видала, ані печатки підприємства.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги і пояснив, що керівник підприємства особисто в присутності інших осіб видала позивачу заробітну плату, однак останній відомість не підписав. При цьому, зазначає, що під час роботи з вини позивача виникла шкода підприємству, яка є більшою ніж була заробітна плата.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що представники відповідача не надали суду доказів виплати позивачеві заборгованості по заробітній платі в день звільнення в сумі 7204,05 грн. Крім того, доказів письмового повідомлення позивача про нараховані належні йому при звільненні кошти, відповідачем також не надано, а тому, на думку суду першої інстанції, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок при звільненні працівника, відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП України несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Такий висновок суду узгоджується із матеріалами справи.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 12.01.2009 року працював у ТОВ «Санвуд» та був звільнений 03.01.2017 року за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.2).

Частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з довідкою, виданої від імені ТОВ «Санвуд» ОСОБА_2, станом на 08.02.2017 року відповідач заборгував позивачу заробітну плату в сумі 7204,05 грн. (а.с. 8).

Відповідач посилається на неналежність зазначеного доказу, оскільки остання не підписана керівником підприємства. При цьому, надає копію відомості та акту про відмову позивача від підпису про отримання заборгованості.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наданої відповідачем відомості від 03.01.2017 року вбачається, що на день звільнення ТОВ «Санвуд» мало заборгованість перед ОСОБА_2 на суму 7204,05 грн. і останній від підпису та виплати коштів відмовився (а.с.47).

Згідно долучено акту від 03.01.2017 року на момент звільнення ОСОБА_2 відмовився від підписання зарплатних відомостей, відмовився підтвердити розрахунок з ним в повному обсязі та покинув територію ТОВ «Санвуд» (а.с.48).

Зміст вказаних документів підтверджує наявність заборгованості відповідача перед позивачем при звільненні на суму 7204,05 грн., що вказана у довідці ТОВ «Санвуд» без підпису посадової особи.

Також, запис у відомості про відмову позивача у виплаті коштів підтверджує відсутність повного розрахунку при звільненні, а зміст акту не надає можливості зробити однозначний висновок про виплату такої заборгованості.

При цьому, доказів про наявність в касі підприємства станом на 03.01.2017 року суми заборгованості, яка б надавала можливості провести розрахунок, та виплату її позивачу із зазначенням про це у касовій книзі, що передбачено п.3.9, 4.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року, ТОВ «Санвуд» не надало.

Аналізуючи вищевказані докази та враховуючи відсутність у відомості та акті від 03.01.2017 року її номеру, кодів рахунків виплати, дати та підпису головного бухгалтера, номеру та дати реєстрації в обліковій документації підприємства, колегія суддів вважає недоведеними факти складення вищевказаних документів в день звільнення, проведення розрахунку з ОСОБА_2 та відмову останнього від отримання коштів.

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції про наявність заборгованості у ТОВ «Санвуд» перед ОСОБА_2 на день розгляду справи в сумі 7204,05 грн. та вину підприємства у її несвоєчасній виплаті відповідають обставинам справи.

Розрахунок середнього заробітку судом проведено згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, і її розмір відповідачем не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санвуд" відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: