Справа № 452/1331/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"11" липня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого - судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 26 травня 2017 року пред'явила позов до Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин, а саме, що її батько ОСОБА_3 був племінником ОСОБА_4, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та визнання за нею, позивачем, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

У обґрунтування позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4 і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно, а саме, на вказаний житловий будинок, на який вона за життя, 11 вересня 1995 року склала заповіт, яким заповіла його ОСОБА_3, котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав і тому нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на будинок та про наявність родинних відносин між її батьком і ОСОБА_5

Під час судового розгляду ОСОБА_1 у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві.

Від відповідача Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області надійшла заяви про розгляд справи за відсутності її представника та визнання позову.

Вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Із відповіді Самбірського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що у відділі перебуває на зберіганні актовий запис про народження ОСОБА_4 від 18 серпня 1926 року № 12, з якого відомо, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 року у смт. Дубляни Самбірського району Львівської області та її батьком був ОСОБА_3, а матір'ю ОСОБА_6 ( а.с. 27).

Із витягу з державного реєстру актів цивільного стану відомо, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року у смт. Дубляни Самбірського району Львівської області та його батьками записані ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ( а.с. 28).

Із витягу з державного реєстру актів цивільного стану відно, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 року і його батьком був ОСОБА_3, а матір'ю ОСОБА_6 ( а.с. 29).

Отже, з наведених доказів вбачається, що ОСОБА_3 був племінником ОСОБА_4, так як у актових записах про її народження, та народження батька ОСОБА_3, котрий був дідом позивача, збігається прізвище, ім'я та по батькові їх батьків.

Із довідок, виданих Дублянською селищною радою Самбірського району Львівської області 07.08.2014 № 714 та 16.03.2017 № 02-07/190, технічного паспорта та довідки про технічну характеристику об'єктів нерухомого майна вбачається, що господарство по АДРЕСА_1, відносилося до колгоспного двору, майно якого складалося: із житлового будинку, сараю, навісу, вбиральні, криниці та огорожі і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті постійно там проживала із племінником ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15, 16, 21-24,25)

Із довідки № 1037, виданої 09.09.2013 Самбірським МБТІ, видно, що будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстрований за ОСОБА_4, як головою колгоспного двору на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Дублянської селищної ради від 21 грудня 1985 року за № 134 (а. с. 22).

Із повідомлення у ЗМІ - «Високий Замок» відомо, що загублено свідоцтво про право власності, видане на підставі рішення Дублянської селищної ради від. 21.12.1985 року за № 134, на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 26).

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Отже, станом на 1 липня 1990 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мали право на 1/2 частину вказаного будинку кожен, як частку в майні колишнього колгоспного двору.

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4 померла (а.с. 13).

Із заповіту, складеного 11 вересня 1995 року видно, що ОСОБА_4 житловий будинок, що належить їй на праві особистої власності, який знаходиться у АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_3 ( а.с. 12).

Правилами статтей 548 та 549 ЦК Української РСР, який був чинний на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 було встановлено, що для набуття права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Із довідки, виданої Дублянською селищною радою Самбірського району Львівської області 7 серпня 2017 року № 714 відомо, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті постійно проживала у АДРЕСА_1 та до дня смерті проживала із племінником ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 проживав у вказаному будинку і тому фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Із свідоцтва про смерть та інформаційної довідки зі спадкового реєстру відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_3 (а.с. 5,9).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу і у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Із свідоцтва про народження, паспорта громадянина України та рішення Сихівського районного суду м. Львова вбачається, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 (а.с. 17, 20, 30)

Самбірської державної нотаріальної контори відмовила ОСОБА_1, як спадкоємцю за законом унаслідок смерті ОСОБА_3, видала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну часку(пай), яка знаходиться у Виробничому пайовому сільськогосподарському підприємстві «Дублянське», що знаходиться в смт. Дубляни, розміром 2,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, але відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок з посиланням на те, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, а також не доведено факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що вбачається із заяви, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та відповіді Самбірської державної нотаріальної контори (а. с. 7, 11, 18).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ураховуючи наведене, право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на це майно.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_3, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, був племінником ОСОБА_4, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, а особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя