Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2998/16-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 46 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, третя особа: Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, за участі органу опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, про визнання осіб такими, що втратили право користуванням жилим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив визнати ОСОБА_2 (колишню дружину) та ОСОБА_3 (доньку, 2009 року народження) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с.44). Свої вимоги обґрунтовував тим, що вищевказане жиле приміщення належить йому на праві власності. Шлюб із ОСОБА_2 розірвано за рішенням суду у 2016 році. Відповідачі з грудня 2015 року проживають за іншою адресою, але залишаються зареєстрованими за адресою його квартири. Добровільно знятися з реєстраційного обліку ОСОБА_2 відмовляється.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 червня 2017 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. У задоволенні позовних вимог відносно визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким позовну вимогу про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні даної позовної вимоги, суд припустив порушення прав дитини. Вважає, що судом встановлено відсутність ОСОБА_3 понад один рік у спірній квартирі, а тому є підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У зв'язку з тим, що апеляційна скарга подана на рішення в частині відмови у визнанні ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу з 2004 року (а.с.12).

Згідно довідки Новогуйвинського ВЖРЕКП №931 у квартирі, окрім власника, зареєстровані ОСОБА_2 (колишня дружина) та ОСОБА_3 (донька, ІНФОРМАЦІЯ_2,а.с.8).

Актами від 09 березня 2016 року та від 29 вересня 2016 року стверджується, що відповідачі з грудня 2015 року не проживають у спірному житлі (а.с.9-10).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що був зареєстрований у 2008 році, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 березня 2016 року, яке набуло законної сили 28 березня 2016 року, розірваний (а.с.7).

У матеріалах справи відсутні докази вирішення питання щодо місця проживання дитини у судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не заперечила тієї обставини, що не проживає у спірній квартирі більше року, але при цьому пояснила, що геть неприязні стосунки з позивачем стали цьому причиною. Вона вимушена була із донькою спочатку піти жити до брата, а згодом стала наймати житло.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, витребуваного на виконання вимог закону апеляційним судом, відсутні докази забезпечення малолітньої дитини іншим житлом на праві власності. Орган опіки та піклування заперечує визнання Дарії в судовому порядку такою, що втратила право користування квартирою батька.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спростування позивачем тієї обставини, що ОСОБА_3 не проживає у спірному житлі з поважних причин, тобто неприязні стосунки між батьками дівчинки завадили малолітній дитині проживати у квартирі батька.

Оскільки позивач не довів, що донька не проживає у його квартирі більше року без поважних причин, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Разом із тим, суд першої інстанції послався на положення ст.72 ЖК України, але дана норма на спірні правовідносини не поширюється, приймаючи до уваги ту обставину, що спірне житло перебуває у приватній власності.

Відповідно до ст.309 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції та виключає із його мотивувальної частини посилання на положення ст.72 ЖК України, а в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_3 рішення залишає без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не змінюють висновків суду першої інстанції в оскарженій частині.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 червня 2017 року змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на положення ст.72 ЖК України.

Рішення в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщення, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: