Справа №303/1550/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево заяву про укладення мирової угоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору застави та визнання права власності.

До початку судового засідання сторони подали до суду заяву про укладення мирової угоди, умови якої просять суд визнати, а саме те, що ОСОБА_2 визнає за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 07.11.2015 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд подану мирову угоду визнати з мотивів викладених в ній.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заяву про укладення мирової угоди і просив суд її визнати.

Вивчивши заяву, зокрема зміст та умови мирової угоди суд приходить до висновку про відмову у її визнанні виходячи з наступних підстав.

Мирова угода подана до суду 11.05.2017 року та була укладена між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2, без зазначення дати її складання. Згідно даної мирової ОСОБА_2 визнає за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 07.11.2015 року.

Із розписки від 07.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг гроші в сумі 150 000 гривень, які зобовязується повернути до 31.12.2016 року.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Крім цього, ч.1 ст.1049 цього ж Кодексу передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.3 ст.31 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди.

Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обовязки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обовязків для сторін.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має зясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.

Підстави набуття права власності на нерухоме майно (житловий будинок, земельну ділянку), визначені статтями 328,373 ЦК України.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності особи на майно.

Аналіз положень вищевказаних норм закону вказують на те, що право власності на нерухоме майно не може бути предметом мирової угоди за обставинами, викладеними у позовній заяві.

Як вбачається із визначених умов мирової угоди, сторони домовились, що право власності позивача на вказане в мировій угоді майно виникне з моменту визнання даної угоди судом, відповідно ухвала суду про визнання мирової угоди буде правовстановлюючим документом відносно вказаного майна.

Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобовязання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.

Сторони не позбавлені можливості вирішити питання про відчуження зазначеного в мирової угоді нерухомого майна шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу цього майна, який би відповідав вимогам ст.ст.655, 656, 657 ЦК України та був зареєстрований у встановленому законом порядку, з проходженням встановленої законодавством процедури оформлення передачі права власності на нерухоме майно.

Отже, мирова угода містить умови, які суперечать ст.175 ЦПК України.

Беручи до уваги вищевикладене суд приходить до переконання, що умови даної мирової угоди суперечать закону та порушують права, свободи та інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 15, 57-61, 88, 175, п. 4 ст.205, 210, 212 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У визнанні мирової угоди поданої до Мукачівського міськрайонного суду 11.05.2017 року, укладеної між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2, без зазначення дати її складання відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір