Єдиний унікальний номер 233/341/17 Номер провадження 22-ц/775/975/2017
Головуючий в I інстанції Наумик О.О.
Суддя доповідач Мальований Ю.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.

за участю секретаря: Молдованова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Костянтинівський медичний коледж», комунальної лікувально-профілактичної установи «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» про поновлення прав молодого спеціаліста, -

В С Т А Н О В И В :

27 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального закладу «Костянтинівський медичний коледж» (далі - КЗ «Костянтинівський медичний коледж»), комунальної лікувально-профілактичної установи «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» (далі - КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки»), уточнивши який під час розгляду справи просила:

- визнати її звільнення, що відбулося 11 листопада 2016 року, незаконним та поновити її на роботі в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» як молодого спеціаліста;

- з огляду на її правовий статус молодого спеціаліста, у випадку відмови в поновленні на роботі в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки», зобовязати КЗ «Костянтинівський медичний коледж» здійснити перерозподіл з наступним направленням на роботу в інше КЛПУ м. Костянтинівки;

- змінити у її трудовій книжці запис № 1 від 01.08.2016 року «Прийнята на посаду сестри медичної палати інфекційного відділення для дітей тимчасово» на новий запис № 1 «Прийнята на посаду сестри медичної палати інфекційного відділення для дітей», оскільки в трудовій книжці запис про тимчасовий характер роботи при прийомі не робиться;

- при ухваленні рішення про поновлення її на роботі в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» або на нове місце роботи у відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України зобовязати КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» сплатити їй середній заробіток за час вимушеної відсутності на роботі;

- стягнути з КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» на її користь компенсацію завданої моральної шкоди, у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що в 2013 році вона була зарахована до Костянтинівського медичного училища на бюджетну форму навчання.

01 липня 2016 року отримала диплом молодшого спеціаліста за спеціальністю «Сестринська справа» .

Відповідно до угоди від 02 вересня 2013 року «Про підготовку фахівців із вищою освітою», укладеною між нею та Костянтинівським медичним училищем, вона отримала направлення на роботу в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки». Згідно з умовами цієї угоди спеціалісти, які навчаються на бюджетній формі навчання, та які отримують неповну вищу медичну освіту, повинні відпрацювати за спеціальністю не менше трьох років.

Відповідно до направлення, яке видало їй Костянтинівське медичне училище, з 01 серпня 2016 року вона приступила до роботи відповідно до наказу № 02-2/39 від 29 липня 2016 року. При цьому, незважаючи на те, що вона навчалася на бюджетній формі навчання, їй довелося погодитися на декретну ставку палатної медсестри.

За весь час своєї трудової діяльності в інфекційній лікарні її цілеспрямовано, методично намагалися звільнити. 11 листопада 2016 року о 13 год. 30 хв. інспектор з кадрів КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» ознайомила її з наказом про звільнення, не попередивши про це за три дні відповідно до КЗпП України, та не повідомивши про це обласний департамент охорони здоровя Донецької держадміністрації м. Краматорська.

Звільнили її за п.2 ст. 36 КЗпП України по закінченню трудового договору, у звязку з виходом на роботу основного працівника. На її думку, кадровик інфекційної лікарні не мала права її, як молодого спеціаліста, який працює за направленням, звільняти за п.2 ст.36 КЗпП України. Таким чином, замість трьох років вона відпрацювала 3 місяці 11 днів.

При цьому, 07 листопада 2016 року в інфекційну лікарню була прийнята на роботу палатною медсестрою інша людина, яка вже підтвердила свій диплом, працюючи три роки в Реабілітаційному діагностичному центрі м. Костянтинівки.

Зазначила, що в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» є вільні ставки медсестер, але вони у звязку з мінімальною завантаженістю поділяються між іншими працівниками.

14 листопада 2016 року вона повідомила про своє звільнення начальника відділу кадрів департаменту облздраввідділу в м. Краматорськ.

02 грудня 2016 року вона стала на облік в центр зайнятості м. Костянтинівки.

14 січня 2017 року вона повідомила про своє звільнення Костянтинівське медичне училище.

Відповідно до ст.197 КЗпП України молодим спеціалістам передбачено надання першого робочого місця за спеціальністю на період не менше трьох років у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Посилаючись на вищезазначене, просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність рішення фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2017 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що, навчаючись у вищому навчальному закладі за державним замовленням та отримавши відповідну освіту, вона, як молодий спеціаліст за направленням на роботу № 9302 від 1 липня 2016 року, була направлена до КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» на посаду медичної сестри. В даному направленні не зазначено, на яке саме місце вона буде працевлаштовуватись, не зазначено юридичної адреси, не зазначений місячний оклад. Вважає, що її як молодого спеціаліста повинні були забезпечити основним постійним місцем роботи, щоб вона мала змогу відпрацювати три роки, які визначені Угодою від 2 вересня 2013 року. Про своє звільнення вона повідомляла медичний коледж двічі, оскільки учбовий заклад контролює процес відпрацювання своїми випускниками протягом трьох років на місцях, куди їх працевлаштували і в разі звільнення, ліквідації, оптимізації Костянтинівський медичний коледж, департамент охорони здоровя зобовязані перерозподіляти та працевлаштовувати молодих спеціалістів, які навчались за державним замовленням за рахунок бюджетних коштів.

Зазначила також, що судом помилково зроблено правовий висновок стосовно того, що на час її навчання в медичному коледжі було передбачено укладання тристоронньої угоди між учбовим закладом, студентом та майбутнім роботодавцем. Зазначене положення стосується випускників педагогічного профілю, які навчались за державним замовленням, в той час як позивачка є випускником медичного профілю і її працевлаштування як молодого спеціаліста регламентується «Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», який не передбачає укладення тристоронньої угоди.

Крім того, позивачка вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про пропуск нею строку звернення до суду з дійсним позовом, оскільки усуваючи недоліки позовної заяви вона обґрунтувала чому вважає строк подачі позовної заяви не простроченим і в ухвалі про відкриття провадження у справі від 17 лютого 2017 року судом першої інстанції зазначено, що зміст та форма позовних вимог є обґрунтованими.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка наполягала на позовних вимогах та доводах апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позов, представників відповідачів по справі: КЗ «Констянтинівського медичного коледжу» - ОСОБА_2 та КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» - ОСОБА_3В та ОСОБА_4, які проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2016 році закінчила Костянтинівське медичне училище за спеціальністю № 5.12010102 «Сестринська справа», здобувши кваліфікацію «Медична сестра» (10-13).

Під час навчання, 02 вересня 2013 року, між нею та Костянтинівським медичним училищем в особі ОСОБА_5 було укладено угоду про підготовку фахівців із вищою освітою, оформленою у відповідності з Додатком № 1 до п. 5 «Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (а.с. 9).

Згідно умов цієї угоди медичне училище бере на себе зобовязання забезпечити студентів місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання, а студент зобовязувався прибути на місце працевлаштування, де відпрацювати не менше трьох років, протягом яких кожний рік надавати училищу повідомлення про працевлаштування.

Згідно з направленням на роботу від 01 липня 2016 року № 9301, ОСОБА_1 була направлена в розпорядження міської інфекційної лікарні м. Костянтинівки для роботи на посаді медичної сестри, куди прибула 01 серпня 2016 року (а.с. 13, 90).

Наказом головного лікаря КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» № 02-2/39 від 29 липня 2016 року ОСОБА_1 згідно її особистої заяви у відповідності до п. 2 ст. 23 КЗпП України з 01 серпня 2016 року прийнята на посаду сестри медичної палатної інфекційного відділення для дітей, тимчасово, на час перебування основного робітника ОСОБА_6 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до дня фактичного виходу її на роботу (а.с. 80).

Повідомленням від 08 листопада 2016 року ОСОБА_7, на час відпустки якої була працевлаштована ОСОБА_1, поставила головного лікаря КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» до відома про свій намір приступити до роботи з 12 листопада 2016 року (а.с.84, 85).

Наказом головного лікаря КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» № 02-2/70 від 11 листопада 2016 року ОСОБА_6 допущено до виконання роботи на умовах неповного робочого тижня (35 годинний робочий тиждень), в період знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 12 листопада 2016 року по 04 червня 2019 року включно, із залученням до роботи у вихідні, святкові дні, нічний час відповідно до затвердженого щомісячного графіку (а.с. 86).

Наказом головного лікаря КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» № 02-2/71 від 11 листопада 2016 року ОСОБА_1 звільнено у звязку з закінченням строку трудового договору у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 79).

Відповідно до акту ОСОБА_1 11 листопада 2016 року була ознайомлена з наказом № 02-2/71 від 11 листопада 2016 року про своє звільнення, від підпису про ознайомлення з цим наказом відмовилася, трудову книжку забрала (а.с. 81).

Із акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 05-15-3339/0012 від 10 квітня 2017 року, проведеної головним управлінням державної служби України з питань праці у Донецькій області закладу КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки», вбачається, що згідно штатного розпису станом на 01 серпня 2016 року у вказаному медичному закладі були вакантні тимчасові місця, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у звязку з їх відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Саме ці місця були запропоновані позивачці. Вона погодилася на посаду сестри медичної палатної інфекційного відділення КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» з 01 серпня 2016 року тимчасово на час перебування основного робітника ОСОБА_7 у декретній відпустці, про що свідчить заява ОСОБА_1 від 29 липня 2016 року.

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 заявою повідомила про намір стати до роботи з 12 листопада 2016 року.

Під час перевірки досліджувалась заява ОСОБА_1 про відмову від запропонованої роботи на посаді медичної сестри міського центру первинної медико-санітарної допомоги від 06 жовтня 2016 року.

Листом від 11 листопада 2016 року № 01-3/111 головний лікар КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» повідомляв начальника відділу учбових закладів, кадрів та мобілізаційної роботи департаменту охорони здоровя Донецької облдержадміністрації про звільнення з посади ОСОБА_1 у звязку з закінченням строкового трудового договору.

Перевіркою вимог законодавства про працю України при звільненні ОСОБА_1, проведеною головним управління держпраці у Донецькій області, порушень встановлено не було (а.с. 119-127).

Із наданої до справи копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 навчалась у Костянтинівському медичному училищі з 01 вересня 2013 року по 28 червня 2016 року, отримала диплом Е 16 № 126405 від 01 липня 2016 року. Запис № 1 від 01 серпня 2016 року Прийнята на посаду сестри медичної палатної інфекційного відділення для дітей тимчасово (Наказ № 02-2/39 від 29 липня 2016 року). Запис № 2 від 11 листопада 2016 року Звільнена в звязку із закінченням трудового договору ст. 36 п. 2 КЗпП України (Наказ № 02-2/71 від 11 листопада 2016 року). Запис № 3,4,5 від 02 грудня 2016 року зроблено Костянтинівським міським центром зайнятості щодо початку виплати допомоги по безробіттю (а.с. 14,15).

До матеріалів справи залучена відмова ОСОБА_1 від запропонованої вакансії медичної сестри міського центру первинної медико-санітарної допомоги, датована 06 жовтня 2016 року, у звязку з тим, що вона уже працює медичною сестрою КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» (а.с. 87).

Листом від 11 листопада 2016 року головний лікар КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» повідомив начальника відділу учбових закладів, кадрів та мобілізаційної роботи департаменту охорони здоровя Донецької облдержадміністрації про звільнення ОСОБА_1 у звязку з закінченням строку трудового договору, тому що до роботи повернувся основний працівник (а.с. 83).

Після звільнення 11 листопада 2016 року у звязку із закінчення трудового договору, ОСОБА_1 02 грудня 2016 року стала на облік Костянтинівського міського центру зайнятості (а.с. 15).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (п.п. 2,3 ч. 1 ст. 23), на який укладався трудовий договір, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Інших обмежень для припинення трудового договору із цієї підстави законодавством не передбачено, і ніяких обовязків з працевлаштування звільнюваних працівників на адміністрацію підприємства, установи, організації закон не покладає.

Таким чином, оцінюючи письмові докази, пояснення сторін, суд встановив, що позивачка прийнята на роботу на час декретної відпустки основного працівника та звільнення у звязку з виходом останнього на роботу, чого не заперечує. Посилання позивачки на те, що її не було своєчасно попереджено про звільнення, на думку суду, не ґрунтуються на законі, оскільки вона знала про укладення з нею строкового трудового договору, розірвання якого не передбачає такої процедури.

У задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди судом відмовлено обґрунтовано, оскільки вони є похідними від первинних позовних вимог про поновлення на роботі, які задоволенню не підлягають.

Щодо вимог ОСОБА_1 зобовязати КЗ «Костянтинівський медичний коледж» здійснити перерозподіл з наступним направленням її на роботу в інше КЛПУ м. Костянтинівки, суд також правомірно відмовив у їх задоволенні, оскільки вони не мають правового забезпечення.

Із обставин справи, встановлених судом та які не заперечуються сторонами, позивачка у відповідності до договору, укладеного між нею та КЗ «Костянтинівський медичний коледж» 01 серпня 2016 року прибула з направленням на роботу від 01 липня 2016 року № 9301 в розпорядження міської інфекційної лікарні м. Костянтинівки для роботи на посаді медичної сестри (а.с. 13, 90).

ОСОБА_1 виконала свій обовязок як випускник, що навчався за рахунок державного бюджету, та приступила до роботи як молодий фахівець в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки».

Згідно до Указу Президента України від 23 січня 1996 року N 77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", а також "Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року за N 992 , ОСОБА_1 як молодий фахівець, працевлаштований за направленням, мала відпрацювати у вказаному закладі, як державному секторі, не менше ніж три роки.

Із пояснень представника відповідача КЗ «Констянтинівського медичного коледжу», наданих в судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1, як молодий спеціаліст, мала бажання отримати направлення по місту проживання в межах міста Костянтинівки, оскільки житлом при розподілі молоді спеціалісти не забезпечуються. На її вибір було запропоновано два вакантних місця, одне з яких медичної сестри в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки» тимчасово на час декретної відпустки, а друге - посаду медичної сестри міського центру первинної медико-санітарної допомоги на постійній основі. Позивачка вибрала посаду в КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки», будучі обізнаною, що воно є вільним на час декретної відпустки основного робітника, а після закінчення строкового трудового договору до КЗ «Костянтинівський медичний коледж» не звернулася, стала на облік до Костянтинівського міського центру зайнятості. За таких обставин представник медичного коледжу вважає, що ОСОБА_1 втратила статус молодого спеціаліста, проте учбовий заклад при можливості буде сприяти у її працевлаштуванні при наявності вакантних місць, які зараз відсутні.

Згідно з п. п. 6, 8, 14 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року за N 992, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання.

Якщо замовник відмовив у прийнятті на роботу молодого фахівця, останній звертається до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. При цьому пред'являється направлення на роботу і скріплена печаткою замовника довідка про відмову у працевлаштуванні (пункт 21 вищевказаного Порядку).

У ситуації, що склалася, позивачка, як молодий спеціаліст за направленням була працевлаштована на умовах строкового трудового договору за відсутності інших вакансій у закладі, де вона виявила бажання працювати.

Звільняючи її на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України по закінченню строкового трудового договору після відпрацювання 3 місяців і 11 днів, КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Костянтинівки», я замовник, фактично відмовилось від молодого фахівця, з огляду на що питанням його працевлаштування має займатися державна служба зайнятості. При цьому, у відповідності до наведеного Порядку, питання повторного розподілу та забезпечення молодого фахівця новим направленням на роботу до компетенція учбового закладу не відносяться.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що під час розгляду справи судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального або процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

З урахуванням викладеного апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: