Справа № 587/1884/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О. А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Сумський районний сектор Управління державної міграційної служби у Сумській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та виселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що їй відповідачка ОСОБА_3 доводиться рідною сестрою, а відповідач ОСОБА_3 доводиться зятем, чоловіком відповідачки ОСОБА_3 Позивачці на праві власності належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1. На даний час в будинку проживає позивачка, її мати ОСОБА_4, її донька ОСОБА_5 та відповідачі за даним позовом. Всі зазначені особи зареєстровані за вказаною адресою. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 проживають в приміщенні літньої кухні «Б» належного їй житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 систематично порушує правила співжиття, постійно вчиняє фізичне та психологічне насильство щодо неї та членів її сім'ї. Проживаючи в домоволодінні відповідачі коштів по утриманню та проведенню ремонту будинку та господарчих будівель не надають. Посилаючись на дані обставини, позивачка просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком та висилити їх з будинку, власником якого є позивачка.

В судовому засіданні позивачка її представник позовні вимоги підтримали.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що проживає в даному будинку з дитинства і іншого житла не має. Після реєстрації шлюбу її чоловік за згодою всіх членів сім'ї поселився та був зареєстрований за вказаною адресою. 11 грудня 2014 року батько ОСОБА_6 подарував позивачці домоволодіння. Умовою батька при здійсненні цього правочину було те, що в домобудівлі, яка дарується позивачці, продовжують перебувати на реєстраційному обліку та проживати сам батько, їх мати ОСОБА_4, відповідачка ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_3 та дочка позивачки ОСОБА_5, проти чого обдарована ОСОБА_1 не заперечувала, про що зазначено в тексті договору дарування. За усною згодою позивачки вона продовжувала займати та проживати в домобудівні та займати літню кухню, переобладнану в житлове приміщення. Вона не спричиняє позивачці ніяких незручностей, не порушує її право власності. Після смерті батька позивачка стала пред'являти до неї з чоловіком безпідставні претензії щодо оплати за комунальні послуги,якими вона фактично не користується. Відповідачка ОСОБА_3 вважала вимоги позивачки безпідставними.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, як повідомила його дружина - відповідачка ОСОБА_3, ОСОБА_3, з яким вони разом проживають, захворів, про дату та час розгляду справи повідомлений.

Представник Сумського районного сектору Управління державної міграційної служби у Сумській області в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7 дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що відповідно до договору дарування від 14.12.2014 року позивачці належить будинок з надвірними та господарчими будівлями за адресою АДРЕСА_1( арк.с.10-11).

З довідки Косівщинської сільської ради від 29.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 дійсно зареєстровані та фактично проживають за адресою АДРЕСА_1 ( арк.с.18).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні( ст.ст. 317, 321 ЦК України).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Отже, оскільки позивачка є власником домоволодіння, вона має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 386, 217, 321, 391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 та виселити їх з вказаного житлового будинку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя