Справа № 365/150/17
Номер провадження: 2/365/168/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.06.2017 смт.Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді ДЕНИСЕНКО Н.О.

за участі секретаря

судових засідань ОСОБА_1

прокурора ХУДЯКОВОЇ М.Ю.

представників позивача ОСОБА_2

виконкому Усівської

сільської ради ОСОБА_3

виконкому Шевченківської

сільської ради ОСОБА_4

ССДС ОСОБА_5

Згурівського РЦСССДМ ОСОБА_6

Згурівського відділення

поліції ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання цивільну справу за позовом Згурівської районної державної адміністрації Київської області як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_12, ОСОБА_13 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

3 березня 2017 року Згурівська районна державна адміністрація Київської області як орган опіки і піклування в особі голови адміністрації ОСОБА_14 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачі не проживають разом останні 3 роки, належним чином не виконують свої батьківські обовязки. ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з батьком ОСОБА_15 Діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, після відібрання їх від матері перебувають в обласному будинку дитини. Мати дітей не відвідує, батько ОСОБА_13 відвідав 5 разів, натепер дітьми не цікавиться. Відповідачі по місцю проживання характеризуються негативно, зловживають спиртними напоями. ОСОБА_12 часто залишала дітей вдома самих та зникала в невідомому напрямку на декілька днів. Відповідачі не здійснюють заходів щодо повернення їм дітей, самоусунулися від виконання своїх батьківських обовязків. Подальше перебування дітей в сім»ї загрожує їх життю та здоровю. На час вилучення діти перебували в занедбаному стані, брудні, голодні, не забезпечені достатньою кількістю одягу, взуттям та продуктами харчування, у дітей відсутні іграшки, книжки, тому просить відібрати від ОСОБА_12 її трьох малолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, від ОСОБА_13 його двох малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10, без позбавлення їх батьківських прав, стягнути з кожного із відповідачів аліменти на користь дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 передати органу опіки і піклування для подальшого їх влаштування. Стягнути із відповідачів судовий збір в дохід держави.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 22.05.2017 подовжено розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, відповідач ОСОБА_13 позов не визнав повністю. Відповідач ОСОБА_12 в судове засідання повторно не зявилася, про час і місце розгляду справи була оповіщена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду оповіщена за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відсутня за такою адресою. Судові повістки про виклик в судове засідання повернуті без вручення. Таким чином, відповідач відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України є такою, якій судовий виклик вручено належним чином.

В судовому засіданні представник позивача надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, зазначила, що після вилучення дітей відповідач ОСОБА_12 дотепер не цікавиться ними. Відповідач ОСОБА_13 не звертався із заявою про передачу йому дітей. Хоча він влаштувався на роботу та періодично відвідує своїх дітей у Будинку дитини, впевненості у належному виконанні ним батьківських обовязків немає. Вбачає, що відповідач через рік після ухвалення рішення суду про відібрання дітей у разі належної поведінки в побуті, якщо буде продовжувати працювати та створить відповідні умови для дітей, то зможе ставити питання про повернення йому дітей, як і відповідач ОСОБА_12

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_13 пояснив, що з ОСОБА_12 він проживав однією сім»єю приблизно два роки. Потім ОСОБА_12 разом з їхніми двома дітьми проживала з ОСОБА_15, звідки й були вилучені діти. Він звертався у ССДС з проханням передати йому його дітей. Проте йому не розяснили порядок повернення. За час проживання дітей у сім»ї ОСОБА_15 він постійно відвідував дітей та брав сина до себе. Дочку ОСОБА_12 не давала, так як та була маленькою. Після вилучення дітей із сім»ї він постійно з вересня 2016 року періодично відвідує їх. На зиму придбав для них одяг та взуття, сподіваючись, що йому передадуть дітей. Син дуже проситься до нього, дочка відповідно до віку не зовсім розбирається в ситуації, що склалась. Якщо йому не передадуть зараз дітей, то вони з часом відвикнуть від нього та забудуть. ОСОБА_12 жодного разу не відвідала дітей. Він проживає зі своєю з матірю, разом з якою вони створили задовільні умови для проживання дітей та яка дуже хоче, щоб діти проживали з ними. Вони мають земельну ділянку площею 0,55 га, тримають свиней та птицю. Між ним та матірю дійсно раніше бували сварки з приводу вживання ним алкогольних напоїв. З квітня 2017 року він офіційно працевлаштувався, отримує мінімальну заробітну плату та крім того - неофіційні доходи. Має земельний пай, від здачі якого в оренду отримує щорічно орендну плату. Останнім часом не вживає спиртні напої, має задовільний стан здоров»я. Намагається виправити ситуацію та бажає повернути дітей. З метою забезпечення належного розвитку діти будуть влаштовані до дитячого садка в селі Лизогубова Слобода, так як в селі Шевченкове дитсадка немає.

В судовому засіданні представники служб району, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси дітей, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що малолітні діти перебувають на обліку у відповідних службах як такі, що проживають в сімї, що опинилась в складних життєвих обставинах, де батьки ухиляються від виконання батьківських обовязків. Із відповідачами працівники служб неодноразово проводили розяснювальну роботу щодо належного виконання ними батьківських обовязків, однак останні відповідних висновків не зробили. Вважають, що позов підлягає до задоволення повністю. ОСОБА_13, хоча нібито й став на шлях виправлення, проте потрібен ще час, щоб впевнитись у його бажанні повернути дітей. Вони припускають, що відповідач може не дотриматись своїх обіцянок, залишить роботу та буде вживати алкогольні напої, як це буває в аналогічних життєвих ситуаціях.

В судовому засіданні сільський голова села Усівка пояснив, що 29.08.2016 за зверненням жителів села троє дітей були вилучені із сім»ї ОСОБА_12 та ОСОБА_15, залишення у якій було небезпечним для їхнього життя та здоров»я. ОСОБА_12 зникла із села, її місце перебування невідоме, своїми дітьми не цікавиться. Характеризує ОСОБА_12 як таку, що неналежним чином виконувала батьківські обовязки, часто залишала дітей на родичів, зникала на певний час. ОСОБА_11 натепер передана батьку ОСОБА_15, який створив для неї належні умови. ОСОБА_13 після вилучення дітей приїздив зі своєю матір»ю в село, вболіваючи за долю дітей. Вважає, що позов щодо ОСОБА_12 необхідно задовольнити, а ОСОБА_13 надати можливість виховувати дітей.

В судовому засіданні сільський голова села Шевченкове пояснила, що до 2014 року ОСОБА_12 проживала в їхньому селі із ОСОБА_13 Батьки неналежним чином виконували батьківські обовязки, вживали спиртні напої, у звязку з чим вона проводила з ними профілактичну роботу. На той час дітьми більше опікувалась мати відповідача ОСОБА_16, яка й натепер виявляє бажання забрати до себе дітей та приймати активну участь у їхньому вихованні та здатна до цього, оскільки є особою працездатного віку. ОСОБА_13 характеризує як нестриманого, який вживає спиртні напої. Хоча зазначає, що він працевлаштувався та останнім часом вона не бачила у нетверезому стані. Вважає, що потрібен ще певний час на усвідомлення ним своїх помилок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що з ОСОБА_12 проживав два роки. Як матір остання піклувалась про дітей, проте часто зникала з дому на 7-10 днів, пояснюючи свою відсутність потребою в спілкуванні з подругами та необхідністю відпочити. Після вилучення сільською радою дітей йому повернули дочку ОСОБА_11, про яку її мати спочатку іноді цікавилась у телефонній розмові. Останнім часом він не спілкується з ОСОБА_12, яка перебуває десь в Києві, про старших дітей під час телефонних розмов ніколи не згадувала. Коли ці діти проживали з ним, ОСОБА_13 доволі часто їх відвідував та забирав до себе сина на певний час. Лише один раз ОСОБА_13 приїздив у нетверезому стані. Вважає, що цих дітей необхідно передати ОСОБА_13

Прокурор вважає, що дітей необхідно відібрати від ОСОБА_12 Проте вбачає за можливе передати ОСОБА_13, який працює, двох його дітей, так як у його сім»ї для них створені повноцінні умови проживання.

Малолітні діти відповідача не викликалися в судове засідання для з'ясування їхньої думки, оскільки не досягли відповідного віку для висловлення власної думки.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_12 є матір»ю дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_13 є батьком ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Батьком ОСОБА_11 є ОСОБА_15 Діти мають незадовільний стан здоровя (а.с.7, 8, 9, 10, 11, 12, 18, 19, 20 копії свідоцтв про шлюб та про народження, висновків, витягів з реєстру, довідок).

Відповідач ОСОБА_12 не створила достатні умови для проживання, навчання та утримання дітей. По місцю проживання характеризується негативно як така, що неналежно виконує батьківські обовязки щодо виховання та утримання дітей, зловживає алкогольними напоями, не працює. Постійно зникала з дому на певний час, залишаючи дітей на родичів. Після вилучення від неї дітей ними взагалі не цікавиться та не відвідує, що підтвердив й свідок ОСОБА_15 (а.с.13, 68, 95, 96 інформації, характеристики). До 01.09.2016 отримувала допомогу при народженні двох дітей (а.с.24 копія довідки).

Також вона перебуває на обліку у службах району, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси дітей як така, що неналежним чином виконує батьківські обов'язки, не створила належні умови для проживання, виховання та утримання трьох малолітніх дітей (а.с.69 довідка). До адміністративної відповідальності не притягувалась (а.с71 довідка).

Виконком Усівської сільської ради прийняв рішення від 29.08.2016 № 35 про вилучення трьох дітей від матері ОСОБА_12 На той час ці діти проживали у сім»ї ОСОБА_12 та ОСОБА_15 (а.с.21, 22 копії рішення, розпорядження). ОСОБА_13 приймав участь у вихованні дітей, відвідував їх, брав сина до себе, що підтвердив свідок ОСОБА_15 Натепер діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебувають у КЗ КОР «Спеціалізований обласний Будинок дитини м. Боярка», ОСОБА_11 передана батьку ОСОБА_15 (а.с.65, 66 довідка, копія акта).

Згурівська райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати дітей від обох відповідачів без позбавлення їх батьківських прав із підстав, зазначених у позові, та стягнути з них аліменти на дітей.

З цього висновку вбачається, що його зроблено органом опіки та піклування за відсутності відповідачів.

Суд допускає, що орган опіки та піклування не мав змоги вислухати особисту думку ОСОБА_12 з приводу відібрання дітей, оскільки вона тривалий час відсутня за місцем свого проживання та реєстрації. Проте фактично позбавив цього права ОСОБА_13 та не надавав оцінки його позиції (а.с.62-64 - висновок).

ОСОБА_13 є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров»я, працевлаштований та має постійний регулярний дохід у вигляді заробітної плати. Характеризується позитивно по місцю роботи та посередньо за місцем проживання (а.с.75, 76, 77 копії характеристики). Один раз протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП (а.с.71 довідка). Проживає з матірю ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4. За його місцем проживання зареєстровані його двоє дітей, яких він регулярно відвідує у Будинку дитини (а.с.13, 78, 95 інформації, довідка).

Суд не приймає як доказ негативної характеристики ОСОБА_13 довідку (а.с.70) про притягнення його до адміністративної відповідальності протягом 2007-2014 років, оскільки відповідно до ст. 39 КУпАП він вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Відібрання дитини від батьків та позбавлення особи батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні питання щодо відібрання дітей, необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по їх вихованню, а також встановити, що вони ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Оскільки підставою для відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними.

Частини 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують на тому, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно частин 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» вказує на те, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» Європейський Суд зазначив, що «Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини».

Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до вимог ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до приписів ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз'яснено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_13, представників районних служб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси дітей, показання свідка, думку прокурора, яка підтримала позов у частині відібрання дітей від ОСОБА_12 та стягнення аліментів із останньої, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що залишення у матері дітей є небезпечним для їхнього життя, здоров'я і морального виховання та відповідач зобов'язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Вбачається за необхідне передати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 батьку ОСОБА_13

Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітніх дітей, при визначенні розміру аліментів суд враховує усі істотні обставини справи, те, що відповідач ОСОБА_12 є особою працездатного віку та мають можливість надавати таку матеріальну допомогу на утримання дітей, не працює, тобто має нерегулярний, мінливий дохід , тому вбачає за необхідне стягнути із ОСОБА_12 аліменти на трьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Суд також враховує, що прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років установлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році: з 1 січня - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні.

У задоволенні решти позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, так як в судовому засіданні не доведено, що залишення дітей у батька ОСОБА_13 є небезпечним для їхнього життя, здоров'я і морального виховання. Суд не вбачає підстав для можливості застосування щодо відповідача ОСОБА_10 такого крайнього заходу як відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, беручи до уваги відсутність будь-яких даних або застережень щодо жорстокого поводження, насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниження людської гідності дітей з боку відповідача, медичних висновків хронічного алкоголізму або захворювання його на наркоманію, враховуючи малолітній вік дітей, час, який минув з моменту припинення сімейних відносин між ним та ОСОБА_12, що не дає відповідачу можливості в повній мірі реалізувати свої батьківські права щодо сина та дочки.

Оскільки підставою для відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними.

Позивач не надав доказів, на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що відповідач ОСОБА_13 є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а також що відносно нього застосовувались будь-які заходи попередження та впливу щодо невиконання або неналежного виконання своїх батьківських обов'язків з метою зміни свого ставлення до виховання дітей, а також того, що відповідач, незважаючи на всі міри попередження свідомо продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок. Матеріали справи не містять також належних та допустимих доказів того, що залишення дітей у батька є небезпечним для їхнього життя, здоров'я і морального виховання.

Натомість представники районних служб та сільський голова села Шевченкове, підтримуючи позов у частині відібрання дітей від батька, ґрунтують свої висновки на припущенні, що цей відповідач може змінити свою поведінку в гіршу сторону.

Проте сільський голова села Усівка підтвердив, що відповідач переймався долею дітей після вилучення їх у матері.

Крім того, відповідач працевлаштувався, за його місцем проживання створені необхідні умови для проживання (є дитячі меблі,одяг та взуття) та виховання дітей (а.с.94 акт), що свідчить про позитивні зміни у його житті, метою яких є повернення дітей в його сімю.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини, ст.ст. 150, 170, 180, 184, 191 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ст.ст. 3, 10, 11, 15, 45, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов Згурівської районної державної адміністрації Київської області як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_12, ОСОБА_13 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, відібрати від ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, без позбавлення її батьківських прав.

Дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, передати батькові ОСОБА_13.

Стягнути із ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_13 на дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 (чотириста) грн 00 коп. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 3 березня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_15 на дочку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 3 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_12 судовий збір в дохід держави в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. (вимога майнового характеру).

Стягнути із ОСОБА_12 судовий збір в дохід держави в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. (вимога немайнового характеру).

Рішення суду в частині присудження аліментів у межах суми платежу із ОСОБА_12 за один місяць в розмірі по 400 (чотириста) грн на кожну дитину підлягає негайному виконанню.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Згурівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 2 червня 2017 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ Н.О.ДЕНИСЕНКО