Справа № 456/2194/16-ц
Провадження № 2/456/326/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого: судді Шрамка Р. Т.

з участю секретаря: Панилик О.В.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Стрию справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи на стороні позивача органу опіки і піклування Жидачівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, 06.11.1979р. народження відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, 05.06.2002р. народження та неповнолітньої дочки ОСОБА_5, 10.01.2009р. народження. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач по справі ОСОБА_3, її колишній чоловік, шлюб з яким був зареєстрований у вересні 21 листопада 2001 року. Від спільного проживання з чоловіком в них народився син ОСОБА_4, 05.06.2002р. народження та дочка ОСОБА_5, 10.01.2009р. народження. Оскільки, подружнє життя у нас не склалось, у вересня 2013 року їхній шлюб було розірвано. Після розлучення діти залишились проживати з позивачем. Малолітні діти перебувають повністю на матеріальному утриманні позивача. Згідно рішення суду відповідач зобовязаний сплачувати на утримання дітей аліменти, але він ухиляється від їх сплати, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості по сплаті аліментів відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області від 13.01.2015 року. Відповідач не виконує своїх батьківських обовязків, які передбачені законом та моральними засадами суспільства. Не спілкується з дітьми, не приймає жодної участі у їх вихованні, не відвідує їх, життям та здоровям дітей не цікавиться. Наведені факти підтверджуються актом обстеження умов проживання, характеристою Дашавської НВК, який відвідує малолітній син та Покрівецької НВК яку відвідує малолітня донька. Органом опіки та піклування Жидачівської райдержадміністрації надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджений розпорядженням голови райдержадміністрації №02-17/1747 від 24.06.2016 року.

В судовому позивач позов підтримала та просила його задоволити.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак подав до суду заперечення, в якому заперечив в задоволенні позову та вказав, що на даний час аліменти сплачує вчасно, оскільки влаштувався на роботу. Відповідач не допускає його до дітей. Він любить своїх дітей, хоче бути їх батьком, дбати про них. Позивач, має намір вивезти дітей за кордон на постане місце проживання і лише для цього, хоче позбавити його батьківських прав.

Представник відповідача ОСОБА_6, в судовому засіданні в задоволені позову заперечила та пояснила, що повністю підтримує подане відповідачем заперечення, його довіритель бажає приймати участь у вихованні дітей, хоче бути надалі їхнім батьком, а тому просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої органу опіки і піклування Жидачівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, однак скерував на адресу суду клопотання в якому вказав, що позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу без участі представника опіки і піклування Жидачівської районної державної адміністрації.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, про позбавлення його батьківських прав, у звязку з тим, що батько впродовж тривалого часу не бере участі у вихованні своїх дітей, не відвідує їх, життям та здоровям не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обовязків.

Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони (ст.. 60 ЦПК України).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2, перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, з 2001 року по 2013 рік.

Згідно свідоцтва про народження виданого Стриганцівською сільською радою Стрийського району Львівської області від 12.06.2002р. серії 1-СГ №067530 у ОСОБА_3, та ОСОБА_2, 05 червня 2002 року народився син ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про народження виданого Стриганцівською сільською радою Стрийського району Львівської області від 15.01.2009р. серії 1-СГ №173511 у ОСОБА_3, та ОСОБА_2, 10 січня 2009 року народилась дочка ОСОБА_5.

Згідно довідки Стрийського МРВ ДВС ГУЮ у Львівській області від 26.05.2016р., заборгованість ОСОБА_3, по сплаті аліментів на утримання дітей, станом на 26.05.2016р., складає 21603,38 грн.

Згідно висновку органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації від 24.06.2016р. за №02-17/1747, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити гр..ОСОБА_3, батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4, 05.06.2002р. народження та малолітньої дочки ОСОБА_5, 10.01.2009р. народження, у звязку з тим, що батько впродовж тривалого часу не бере участі у вихованні своїх дітей, не відвідує їх, життям та здоровям не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів, для надання пояснень на засідання комісії з питань захисту прав дитини не зявився.

Згідно довідки Покрівецької ЗСШ І-ІІ ступенів від 08.03.2017р., №8 та довідки Дашавської НВК І-ІІІ степенів від 23.03.2017р., №45, вбачається, що батько ОСОБА_3, навчанням дітей не цікавиться, батьківські збори та масові заходи в яких діти беруть участь не відвідує, будь яких контактів із класними керівниками та педагогічними працівниками школи не підтримує.

Відповідно до вимог ст.. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_7 України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обовязок виховувати, ростити дитину; батьки зобовязані піклуватися про здоровя дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обовязків.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд розяснює, що відповідно до вимог ст.. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобовязаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Судом на адресу відповідача було направлено повідомлення про час та місце розгляду справи з вимогою обовязковою явки останнього, однак відповідачем проігноровано виклики до суду.

Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_3, протягом тривалого часу злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дітей, не піклується про їх духовний і фізичний розвиток, не забезпечує їх матеріальне утримання, не бажає виконувати свої батьківські обовязки.

Аналізуючи вищенаведене, факти викладені в заяві, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та поведінку відповідача в суду не викликає сумніву, що ОСОБА_3, злісно ухиляється від своїх батьківських обовязків, не відвідує дітей, не приймає участі у їх вихованні, не надає матеріальну допомогу, родинних стосунків із дітьми не підтримує, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх сина ОСОБА_4, 05 червня 2002р. народження та дочки ОСОБА_5, 10 січня 2009р. народження.

Керуючись ст.ст.10, 58-61, 154, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст..ст.150, 164, 165, 166 СК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх сина ОСОБА_4, 05 червня 2002р. народження та дочки ОСОБА_5, 10 січня 2009р. народження.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 521 (пятсот двадцять одна) грн.. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7