Справа № 569/8042/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Рудика Л.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа відділ реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити, що він та ОСОБА_2 за національністю є поляками.

Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшов висновку, що у відкритті провадження у цивільній справі належить відмовити.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1ст. 234 ЦПК України).

Частиною 1 статті 256 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належить до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Із змісту поданої заяви вбачається, що встановлення зазначеного факту потрібно заявнику для відновлення етнічного походження свого роду та відновлення його справжньої національності. Вказане обґрунтування свідчить про те, що встановлення факту національності не тягне для заявника правових наслідків.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991р. "Про порядок зміни громадянами України національності", і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

В заяві не зазначено та до неї не надано заявником доказів, які б підтверджували, що встановлення факту національності породжує для заявника правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством.

Закон України «Про національні меншини в Україні» проголошує рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України - незалежно від їх національного походження.

За змістом положень Конституції України, Закону України «Про національні меншини в Україні» належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в актах реєстрації цивільного стану національності заявника та його предків "поляками", не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе поляком, виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Враховуючи, що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а тому цей факт не може бути встановлений в судовому порядку.

Така позиція висловлена в узагальненні Верховного Суду України «Судова практика рогляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року в п.п. 11 п. 4 якого зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності особи до певної національності.

В силу ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженихнаказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793), внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

За змістом норм ст. 17 КАС України розгляд таких справ віднесений до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, чинним законодавством визначений інший порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, які засвідчують походження та національність особи, і порядок оскарження відмови у внесенні таких змін.

За таких обставин, суд виходить з того, що законодавством передбачено інший порядок установлення факту належності особи до певної національності та внесення змін про національність в актові записи шляхом внесення змін до актового запису, внаслідок чого заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

Відтак підлягає поверненню заявнику сплачена сума судового збору.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст.122, ст.ст. 209-210 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа відділ реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Повернути ОСОБА_1 сплачені на рахунок ГУ ДКСУ в Рівненській області отримувач УДКСУ у м. Рівне судовий збір у розмірі 337 грн. 00 коп. згідно квитанції № 22 від 25 травня 2017 року.

Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом (заявою).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: