Дата документу 25.09.2017 Справа № 554/5537/17
Справа № 554/5537/17
Провадження № 2/554/2864/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Шевської О.І.

при секретарях Дроздові Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Велнадрасервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, та просив стягнути з ТОВ «Велнадрасервіс» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 33833.65 грн., середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 23874.64 грн., та 5 000 грн. моральної шкоди. В процесі розгляду справи позивач подав заяву в порядку ст. 31 ЦПК України про зменшення позовних вимог, яка була прийнята судом, та прохав стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 27016.04грн., та 5 000 грн. моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, 03 лютого 2016 року позивач працював у ТОВ «Велнадрасервіс» та обіймав посаду головного інженера. Відповідно до п.3 наказу №28-к від 22.05.2017 року його було звільнено з посади за угодою сторін. На час звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати за період з березня по травень 2017 року в сумі 33833.65 грн. При зверненні за розрахунком, позивачем було отримано відповідь про відсутність грошових кошті та відсутність можливості розрахуватися. При звільненні позивача з ним не було здійснено розрахунок по заробітній платі. Через затримку заробітної плати позивач був змушений звільнитися. У звязку з значною затримкою заробітної плати, позивач відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві звязки, був змушений економити на харчуванні та одязі. Був змушений позичати гроші, що призвело до душевних страждань.

Позивач ОСОБА_1 до суду не зявився, подавши заяву через канцелярію суду про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовільнити.

Представник відповідача до суду не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення прохав урахувати подані раніше заперечення на позовну заяву. В запереченнях представник відповідача зазначив, що вимоги позову визнають частково, а саме не визнають в частині стягнення моральної шкоди, так як не надано підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У ст.2 КЗпП України передбачено право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Судом встановлено, що 03 лютого 2016 року позивач працював у ТОВ «Велнадрасервіс» та обіймав посаду головного інженера.

Відповідно до п.3 наказу №28-к від 22.05.2017 року його було звільнено з посади за угодою сторін.

На час звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати за період з березня по травень 2017 року в сумі 33833.65 грн.

При зверненні за розрахунком, позивачем було отримано відповідь про відсутність грошових кошті та відсутність можливості розрахуватися.

При звільненні позивача з ним не було здійснено розрахунок по заробітній платі. Через затримку заробітної плати позивач був змушений звільнитися.

У звязку з значною затримкою заробітної плати, позивач відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві звязки, був змушений економити на харчуванні та одязі. Був змушений позичати гроші, що призвело до душевних страждань.

При подачі заяви про зменшення позовних вимог, зазначив, що фактично заробітна плата була виплачена 21.07.2017 року.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичногорозрахунку.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року при зазначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, ствердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за : останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот.

Період затримки розрахунку - з 12.05.2017 р. по день фактичного звернення до суду, а саме по 14.07.2017 р., що складає 38 робочих днів.

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 23874.64 грн. з рахунку(12075.00 грн. + 12427.97 грн.) 39 робочих днів (кількість робочих днів у квітні-травні 2017 року)= 628,28 грн. - середньоденний заробіток. 628.28 грн. х 43 днів = 27016.04 грн.

Згідно ст. 237-1КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-ІКЗпП за наявності порушення прав працівника у -сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення відповідачем моральної шкоди. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 12249 про хворобу дружини, судом не можу братися до уваги, так як є неналежним доказом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України обставини на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві, та приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме у стягненні моральної шкоди відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.23,36,235,237-1 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Велнадрасервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Велнадрасервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 27016.04 грн.

В решті позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ТОВ «Велнадрасервіс» судовий збір на користь держави у сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, або протягом 10 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя: О.І.Шевська