Єдиний унікальний номер 243/4365/16-ц Номер провадження 22-ц/775/948/2017

Головуючий у 1-ій інстанції Ільяшевич О.В.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про визнання дій неправомірними, позбавлення права користування та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 07 вересня 2007 року уклали кредитний договір №KTS0G100000081. Відповідно до п. 1.1. цього договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит на придбання квартири у виді кредитної лінії у розмірі 35 600,00 доларів США строком до 06 вересня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором сторони 07 вересня 2007 року уклали договір іпотеки. Згідно із п. 7 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею: 80,40 кв. м, житловою площею 47,60 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № KTS0G100000081 повністю задоволені, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, а саме: на квартиру загальною площею: 80,40 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі виконавчого листа було відкрите виконавче провадження.

Договором іпотеки, що укладений між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Проте відповідач зареєстрував у спірній квартирі своїх неповнолітніх дітей.

Тому банк вважав, що відповідач та усі інші мешканці, що були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки з порушенням вимог законодавства, підлягають виселенню з даної квартири.

Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця оживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою, або оголошення її померлою. У зв`язку із наведеним, позивач просив суд ухвалити рішення яким виселити відповідача ОСОБА_1 та всіх неправомірно зареєстрованих осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки).

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації був задоволений частково. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2016 року за заявою відповідача вказане рішення було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

30 січня 2017 року позивач подав до суду уточнений позов, в якому, з тих же самих підстав, просив суд ухвалити рішення яким припинити дії, які порушують право сторони договору шляхом визнання дій ОСОБА_1 щодо реєстрації в предметі іпотеки своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неправомірними, та вчиненими з порушенням умов законодавства. Позбавити права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірно зареєстрованих осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки) зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивачем подано на нього апеляційну скаргу, в якій банк просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що правові підстави для виселення відповідачів встановлені ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР, частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Крім того, рішенням у справі № 243/2918/13-ц, що набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 23.01.2015 року за кредитним договором № KTS0G100000081 від 07.09.2007 року звернуто стягнення на спірну квартиру. Проте відповідачі вселилися і зареєструвалися у цій квартирі без згоди банку після її передання в іпотеку, чим порушили умови іпотечного договору, що, на думку банку, у сукупності обставин є безумовною підставою для повернення сторін у стан, який існував до реєстрації відповідачів у квартирі.

На думку позивача, висновки суду першої інстанції про те, що обраний банком спосіб захисту порушеного відповідачами права не відповідає ст. 16 ЦК України та щодо відсутності факту порушення відповідачем умов договору іпотеки є необґрунтованими.

Представник банку Бикова М.А. підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено такі фактичні обставини:

07 вересня 2007 року сторони уклали кредитний договір № KTS0G100000081, згідно з яким позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у виді кредитної лінії у розмірі 35 600,00 доларів США строком до 06 вересня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 07 вересня 2007 року уклали договір іпотеки. Згідно із п. 7 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею: 80,40 кв. м, житловою площею 47,60 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 18.7 договору іпотеки встановлений обов`язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або інше розпорядження майном без письмової згоди іпотекодержателя.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № KTS0G100000081 були повністю задоволені - звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором (на спірну квартиру).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року (після перегляду заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2013 року) позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» судом були задоволені частково. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково - рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року у цій справі змінено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 23 січня 2015 року, за кредитним договором №КТБ0С 100000081 від 07 вересня 2007 року в сумі 41 971,01 доларів США звернуто стягнення на квартиру загальною площею 80,40 кв. м, житловою площею 47,60 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Застосована процедура продажу предмета іпотеки, передбачена ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення ПАТ КБ «Приватбанк» договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації ціною реалізації 202 000 грн.

Згідно із довідкою про склад сім`ї №11388/01-7 від 21 грудня 2016 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 разом із дочками: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради №29/01-310 від 20 лютого 2017 року повідомив, що діти відповідача не перебувають на обліку служби у справах дітей Слов`янської міської ради, як діти позбавлені батьківського піклування та як діти-сироти. Відомостей щодо перебування вказаних дітей у державних дитячих закладах на повному державному забезпеченні немає.

Відповідно до повідомлення реєстраційного відділу виконкому Слов`янської міської ради від 24 березня 2017 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 20 вересня 2007 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18 серпня 2009 року, значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно наданим ВДРАЦС витягами про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видно, що вони є доньками відповідача ОСОБА_1 (витяги №2, 23).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 17 червня 2000 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягом ВДРАЦС з актового запису про шлюб.

Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської ради №29/01-418 від 02 березня 20017 року комісія прийшла до переконання, що діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не можуть бути позбавлені права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №84962362 від 13 квітня 2017 року, квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 . Вказане житлове приміщення перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника від 15 червня 2010 року. Підстава обтяження договір іпотеки, 2323, 07 вересня 2007 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не порушив умови договору іпотеки, зареєструвавши місце проживання дітей за своїм місцем реєстрації, оскільки відповідно до діючого законодавства місцем проживання дитини є місце проживання батьків, або одного із батьків.

Також суд виходив з того, що норми чинного законодавства визначають інший порядок врегулювання спірних правовідносин, які виникли між сторонами, та не передбачають визначеного позивачем способу захисту порушеного права.

З вказаними висновками суду першої інстанції можливо погодитися, з огляду на таке.

Статтею 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків або одного з них, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Дійсно, п. 18.12 договору іпотеки від 07.09.2007 року визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у Предметі іпотеки без згоди на ці іпотекодавця.

Проте, як встановлено частинам 1, 3 статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг), зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що діти відповідача: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані у спірній квартирі з 18.09.2009 року. (а. с. 102)

Згідно зі ст. 9 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Враховуючи викладене, суд дійшов до правильного висновку про те, що відповідач не порушив умови іпотечного договору, зареєструвавши дітей за місцем свого проживання.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки спірну квартиру з застосуванням процедури продажу предмету іпотеки, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». У задоволенні позову банку в частині виселення відмовлено.

Захист прав іпотекодержателя у разі звернення стягнення на предмет іпотеки визначений ст. 40 Закону України «Про іпотеку» згідно з якою, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у ч. 1 якої передбачені підстави виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачені певні способи захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У даному випадку спосіб захисту прав іпотекодержателя встановлений зазначеними вище нормами, а саме спеціальним законом та нормами житлового кодексу.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту визнання дій ОСОБА_1 щодо реєстрації в предметі іпотеки своїх неповнолітніх дітей неправомірними та позбавлення відповідача та його неповнолітніх дітей права користування спірним житловим приміщення є таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Ураховуючи викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

Г.Г. Новосьолова