Справа № 137/566/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2017 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2, після смерті якої спадщину прийняла її дочка ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2 помирає сестра позивача ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина на будинок з господарськими спорудами, котрий розташований по АДРЕСА_1. Після смерті сестри позивач звернулася до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, однак отримала відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її сетри ОСОБА_3.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася. Натомість на адресу суду надано заяву згідно якої представник позивача ОСОБА_4.( уповноважена представляти інтереси позивача у суді на підставі довіреності серії НАТ 543630 від 19.02.2016 р. (а.с. 28) просить справу розглянути без участі сторони позивача. Позов підтримує, та просить його задовольнити. Витрати зі сплати судового збору просить залишити за позивачем (а.с. 36).

Представник відповідача - Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області у судове засідання також не з'явився, однак до суду надійшла заява, про те, що відповідач позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Просить справу розглянути без представника селищної ради (а.с. 34).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданим 01.02.2001 р. Виконавчим комітетом Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Відповідно до листа державного нотаріуса Літинської державної нотаріально їх контори за № 283/02-14 від 01.03.2017 р., в державному нотаріальному архіві Вінницької області зберігається спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадщину після смерті якої прийняла її дочка ОСОБА_3. В матеріалах цієї ж спадкової справи міститься заява від ОСОБА_5 про те, що він відмовляється від прийнянття спадщини після смерті матері на користь дочки спадкодавця - ОСОБА_3. 05.06.2002 р. на ім'я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,32 га, розташовану на території Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).

У свідоцтві про право на спадщину за законом серії НАІ № 139673, виданим 11.04.2016 р. державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори зазначено, що спадкоємцем майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, є її сестра ОСОБА_1 (а.с. 19).

Згідно довідок за № 43 та 44 від 26.01.2017 р., виданих виконавчим комітетом Громадської сільської ради Літинського району Вінницької, ОСОБА_2, згідно записів по господарських книг була зареєстрована та проживала одиноко за адресою АДРЕСА_1. Згідно записів із по господарських книг будинок за вищевказаною адресою належав ОСОБА_2, яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, будинок побудовано у 1950 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., допоміжною площею 13,5 кв.м., сараю літера «Б», сараю «б», погребу з шиєю «п/В», огорожі № 1. Самовільні побудови відсутні (а.с. 9-14).

Листом за № 283/02-14 від 01.03.2017 р. нотаріус Літинської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомила про право на звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 15).

Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач ОСОБА_1 не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці, відсутні а також враховуючи ту обставину, що позивач ОСОБА_1 отримала спадщину після смерті сестри ОСОБА_3, котра у свою чергу отримала спадщину після смерті матері (спільної з позивачем) ОСОБА_2, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_3, та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті якої спадщину прийняла спадкоємець за законом.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 36) слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 197, 213-215 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., беручи до уваги правову позицію ВССУ від 24.01.2011 р. у справі № 6-2064св10, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., допоміжною площею 13,5 кв.м., сараю літера «Б», сараю «б», погребу з шиєю «п/В», огорожі № 1, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.