АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника відповідача Романенка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоклуб» про захист прав споживачів, визнання договору про надання послуг та договору комісії недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автоклуб» та просив визнати недійсним Договір про надання послуг №Н-18784 від 10.09.2010 та Договір комісії №Н-18784/1 від 10.09.2010, укладений між сторонами справи.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне дослідження доказів. В обґрунтування своїх доводів вказує, що інформація про відповідача до Реєстру фінансових установ не вносилась, статусу фінансової установи не набувало, ліцензії, зокрема, на проведення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах або інших дозволів на надання фінансових послуг не отримували. Зазначив, що всі додаткові угоди про зміну умов договору від 10.09.2010 №Н-18784/1 та Додатку №1 до Договору, укладені сторонами після 09.01.2013, у вигляді збільшення вартості транспортного засобу та зміни марки останнього, як предмету спірних договорів, повинні бути визнані недійсними.

Справа № 755/13613/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6133/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Позивач в судове засідання не з'явився , хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч.2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за його відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, , перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення спірних договорів, а також додатків до договорів, позивач надав свою згоду на їх укладення, в яких, зокрема, і зазначалась особливість визначення ціни автомобіля, а тому відповідач не позбавив позивача необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, а саме автомобіль.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2010 між ОСОБА_2 та ТОВ «Автоклуб» укладено Договір про надання послуг № Н-18784, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати позивачу систему послуг, спрямованих на придбання автомобіля зазначеного в Додатку № 1 до договору, через систему «Автоклуб», організовану ТОВ «Автоклуб» (а. с. 13-14). 10.09.2010 між сторонами було укладено Договір комісії № П-18784/1, за яким комісіонер(ТОВ «Автоклуб»)зобов'язався за дорученням комітента (ОСОБА_2) за винагороду зробити пошук продавця автомобіля, визнаного договірними умовами; укласти договір купівлі-продажу нового автомобіля з продавцем від свого імені і за рахунок комітента; передати комітентові автомобіль, а комітент взяв на себе зобов'язання сплатити всі внески відповідно розкладу внесків, встановленого Додатком № 1 в строк, в порядку та на умовах передбачених Договором комісії, Договору про надання послуг та відповідних додатків до даних договорів (а. с. 15-16).

Згідно з Додатком №1 від 10.09.2010 до Договору №Н-18784 і Договору №Н-18784/1 першочергово об'єктом Договору був автомобіль марки «Chery» марки Jaggi, який замінено на автомобіль марки «Daewoo», моделі Lanos, 1,5 АТ, вартістю 47 200,00 грн. та визначено період сплати внесків - 100 місяців (а. с. 27).

Відповідно до п. 8.2 Додатку №2 до Договору №Н-18784 і Договору №Н-18784/1 Правил здійснення діяльності і функціонування системи Автоклуб, ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, що встановлюється та затверджується ТОВ «Автоклуб» на підставі інформації від виробників автомобілів і офіційних дилерів і діє на день розрахунку платежів (Чистих, Адміністративних й усіх інших передбачених умовами Договорів внесків). Ціна закріплюється у відповідних офіційних прайс-листах ТОВ «Автоклуб». Такий прайс-лист діє і є підставою для розрахунку усіх передбачених умовами Договорів платежів (внесків) до дня затвердження іншого, нового прайс-листа ТОВ «Автоклуб» (а. с. 19).

Змінами та доповненнями до Додатку №1 Договору №Н18784 від 31.01.2014 сторони, зокрема, змінили порядок визначення плати за отримання автомобіля (а. с. 26).

Змінами та доповненнями від 26.03.2014 до договору Комісії №Н18784/1 та договору про надання послуг №Н18784 були викладені в новій редакції стаття 12 Договору Комісії №Н 18784/1 та статгя 7 Договору про надання послуг № Н18784, а також стаття 1 даного договору доповнена новим абзацом (а. с. 23).

26.03.2014 сторони уклали Додаток № 3 до договору комісії №Н18784/1 та Договір «Про надання послу» №Н 18784 від 10.09.2010, за яким, зокрема, визначено новий розмір чистих та адміністративних внесків, який становить 68,03 грн., а також змінена кількість внесків, яка визначається до 50 місяців (а.с. 24-25).

Згідно квитанцій позивачем сплачено внески по Договору про надання послуг № Н18784 в період з 2010 по 2016 роки (а. с. 28-56).

14.03.2014 між АТ «Українською автомобільною корпорацією «Філія «Либідь-Авто» як продавцем, ТОВ «Автоклуб», як платником та ОСОБА_2, як отримувачем, був укладений договір № 214141-Y01907 про продажу автомобіля марки «ЗАЗ» моделі Lanos, за ціною 86 000,00 грн. в тому числі ПДВ 14 333,33 грн. (а. с. 101-105,106).

26.03.2014 АТ «Українська автомобільна корпорація» Філія «Либідь-Авто» та ОСОБА_2 підписали Акт № 25190619 передачі-прийняття автомобіля, документів та інструментів до автомобіля марки «ЗАЗ» моделі Lanos, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_1, акт №kh25178558 про відсутність претензій у покупця стосовно якості та комплектації автомобіля та акт про виконання доручення в повному обсязі, якісно, своєчасно (а. с. 107-108,122).

26.03.2014 між ТОВ «Автоклуб» та ОСОБА_2 було укладено Договір застави (автотранспортного засобу) № 1058/14, а саме автомобіля марки «ЗАЗ» моделі Lanos, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а. с. 7-10).

Позивач вважає Договір № Н-18784 про надання послуг від 10.09.2010 та договір комісії № Н-18784/1 від 10.09.2010 такими, що порушують п. 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у ТОВ «Автоклуб» відсутня ліцензія для діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, яка є обов'язковою з 08.01.2013 та такими, що порушують п. 7 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ «Автоклуб» проводив нечесну підприємницьку практику, а саме по введенню в оману позивача, яка полягала в утворенні, експлуатації пірамідальних схем.

Позивач вважає, що надання ТОВ «Автоклуб» вищезазначених послуг належить до діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, яка з 08.01.2013 повинна надаватись фінансовими установами, у яких наявна відповідна ліцензія. Відповідач не є фінансовою установою та немає необхідної ліцензії для діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а тому відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ «Автоклуб» проводив нечесну підприємницьку практику, а саме, по введенню в оману позивача щодо наявності ліцензії. Враховуючи кінцеву ціну автомобіля позивач у відповідності до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що відповідачем не була надана йому повна, своєчасна та достовірна інформація про послугу, що є предметом договору, що позбавило його належним чином оцінити властивості такої послуги.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та статті 34 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг») діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

До фінансових послуг, зокрема, належить діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (пункт 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (Закон України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ).

Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частині шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької практики, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з указаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Висновок про саме таке застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-40цс13).

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Матеріали справи свідчать, що предметом Угоди, укладеної в рамках функціонування системи «Автоклуб», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару - автомобіля.

Згідно зі статтею 2 Договору про надання послуг №Н-18784 ТОВ «Автоклуб» гарантувало позивачу, що він одержить право на отримання автомобіля за умови, якщо виконає всі зобов'язання, які випливають із цієї угоди.

Враховуючи наведене, можна дійти до висновку про те, що діяльність ТОВ «Автоклуб» за Договором не є «пірамідальною схемою» у зв'язку з відсутністю в діяльності товариства головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварності та отримання компенсації одним учасником за рахунок інших учасників, оскільки за програмою придбання товарів у групах товар придбавають усі учасники за рахунок об'єднання грошових внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками цієї програми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання учасником своїх зобов'язань.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що діяльність ТОВ «Автоклуб» з адміністрування фінансових коштів є фінансовою послугою, яка регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон №3462-VІ) (набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 111, відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 2664-ІІІ фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням №1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з пунктами 1.2, 1.5 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Наведене викладене в Постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі 6-2531цс15.

У справі, яка переглядається, спірні договори укладено 10.09.2010, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ТОВ «Автоклуб» діяло відповідно до норм чинного законодавства та в межах своїх повноважень, наявність в діях відповідача нечесної підприємницької діяльності, на момент укладення договору, не вбачається.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не була надана йому повна, своєчасна та достовірна інформація про послугу, що є предметом договору, що позбавило його належним чином оцінити властивості такої послуги є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, враховуючи наступне.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином.

Також, позивач не був позбавлений права звернутися за юридичною допомогою до моменту підписання спірних договорів, а також ініціювати зміни в умови договору, які на думку ОСОБА_2 порушують його права.

Проте, позивач своїм правом не скористався, договори підписав добровільно, а тому зобов'язаний їх виконувати.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що позивач протягом тривалого часу вносив внески на рахунок ТОВ «Автоклуб» за договорами №Н-18784 та №Н-18787/1 від 10.09.2010 (а. с. 28-54), а з даним позовом звернувся лише у вересні 2016 року.

Враховуючи вище викладене, вимоги апеляційної скарги є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції дійшов вірних висновків з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та в повному обсязі з'ясував всі обставини справи, з якими погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А. Семенюк