РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16450/16-ц

пр. № 2/759/1683/17

07 червня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: представника позивача Сінчука Р.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами Фірма «Т.М.М» - товарисвто з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 3974 грн. 99 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, аргументуючи тим, що на підставі договору про участь у витратах на утримання житлового будинку та прилеглої території №47б від 09.02.1999 укладеного між сторонами відповідно до якого позивач зобов'язався надавати основні та додаткові послуги з утримання житлового будинку АДРЕСА_1 та прилеглої території, а відповідач у свої чергу зобов'язався щомісячно оплачувати послуги надані позивачем у термін до 10 числа наступного місяця, після чого в період з січня 2009 р. по вересень 2011 р. позивачем пред'явлено до оплати рахунки за надані послуги у розмірі 18225 грн. 21 коп. оплату якого відповідач здійснив частково у розмірі 14250 грн. 22 коп., а тому станом на 23.09.2011 у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 3974 грн. 99 коп., про що як зазначає позивач було належним чином проінформовано відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити позо у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, оскільки вважає, що позовні вимоги є безпідставними, просила відмовити у задоволені позову та застосувати загальний строк позовної давності.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що між Фірма «Т.М.М.» ТОВ та ОСОБА_4 було укладено договір №47-б від 09.02.1999 згідно якого позивач зобов'язався надавати основні та додаткові послуги з утримання житлового будинку АДРЕСА_1 та прилеглої території, а відповідач у свої чергу зобов'язався щомісячно оплачувати послуги надані позивачем у термін до 10 числа наступного місяця (а.с. 5, 6).

Згідно виписки з рахунку відповідача за період з січня 2009 р. по вересень 2011 р. на 24.10.2011 сума нарахованих коштів складала 18225 грн. 21 коп. з яких відповідачем було сплачено 14250 грн. 22 коп. та залишилося до сплати 3974 грн. 99 коп. (а.с. 7- 41).

27.10.2011 в порядку ст. 95-100 ЦПК України позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва в рамках наказного провадження щодо стягнення з відповідача заборгованності за житлово-комунальні послуги за період з січня 2009 р. по вересень 2011 р.

Згідно ухвали Святошинського районного суд ум. Києва від 19.01.2012 скасовано судовий наказ за заявою Фірми «Т.М.М.»-ТОВ до ОСОБА_3 про видачу судового наказу (а.с. 43).

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позивач про порушення свого права мав та повинен був дізнатися 19.01.2012, день коли скасовано судовий наказ за заявою Фірми «Т.М.М.»-ТОВ до ОСОБА_3 про видачу судового наказу.

Проте, з позовом до Святошинського районного суду м. Києва, позивач звернувся 29.11.2016, тобто на момент звернення до суду в порядку позовного провадження минуло 4 роки 10 місяців та 10 днів.

Судом достовірно встановлено, що про існування ухвали про скасування судового наказу позивач знав. Сплив строку позовної давності у 3 року є очевидним.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Заяви з боку представника позивача щодо визнання поважними причин пропущення строку позовної давності не надходило.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», вимогами ст. ст. 256, 257, 261, ч. 5 ст. 267, 525, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах Фірма «Т.М.М» - товарисвто з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: