Справа № 185/1647/17
Провадження № 2/185/1891/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2017 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Шаповалової І.С., за участю секретаря Красуцького Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградбуддеталь» про стягнення оплати відряджень, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексу інфляції у звязку із порушенням строків виплати та моральної шкоди,-
Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградбуддеталь» про стягнення оплати відряджень, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексу інфляції у звязку із порушенням строків виплати та моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що Наказом № 07-к від 15 липня 2011 року позивач з 15 липня 2011 року був прийнятий до підприємства відповідача на посаду заступника директора.У подальшому наказом №110-к від 25 вересня 2012 року з 25 вересня 2012 року його було переведено на посаду директора цього ж підприємства, після чого згідно наказу №39 к/тр від 18 вересня 2015 року він був переведений на посаду заступника директора з питань впровадження нової техніки.У відповідності із наказом №9 к/тр від 23 травня 2016 року позивач був звільнений з ТОВ «Павлоградбуддеталь» з 23 травня 2016 року у звязку із скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України.Проте після звільнення відповідач не повністю розрахувався за виконану роботу в частині належної оплати відряджень , які позивач здійснював в період виконання трудових обовязків на підприємстві.Так, у відповідності до наказу №8-к/тр від 06 січня 2015 року позивач був направлений у відрядження строком на 5 днів для участі в 16-й Спеціалізованій виставці будівельних матеріалів в м.Москва Російської Федерації.Дана спеціалізована виставка називалася «Отечественные строительные материалы» та провадилася в Експоцентрі м.Москви. При цьому тематика виставки , присвяченої сучасним технологіям будівельних матеріалів безпосередньо- стосувалася трудової діяльності позивача у ТОВ «Павлоградбуддеталь».Згідно квитків на проїзд у автобусі він з метою виїзду із залізничного вокзалу Дніпра до Москви їхав з Павлограда до Москви , а після повернення з виставки з Дніпра до Павлограда, на що було витрачено 70 грн.Відповідно до проїзних документів (квитків) Укрзалізниці із вказівкою імені та прізвища позивача, він 26 січня 2015 року виїхав із Дніпра до Москви , а 29 січня 2015 року повернувся із Москви до Дніпра, на що я загалом витратив 3193,38 грн..Згідно із відмітками про вибуття у відрядження , прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи позивач 20 січня 2015 року вибув із ТОВ «Павлоградбуддеталь» 20 січня 2015 року , 27 січня 2015 року прибув на вказану виставку в Москва , а 29 січня 2015 року після закінчення виставки вибув до Павлограда.Відповідно до чеку Готельного комплексу «Ізмайлово» позивач за проживання в готелі під час участі у виставці заплатив 8280 російських рублів, що відповідно до курсу НБУ російського рубля до української гривні складало 1987,20 грн.Таким чином, загалом для участі у вищевказаній виставці в м.Москва позивачем витрачено 5982,07 грн. (1987,20 грн. + 70 грн. + 3124,87 грн. + 800 грн.), з яких 3193,38 грн. - палата проїзду на потязі до Москви та назад, 70 грн. - оплата проїзду в автобусі до Дніпра та назад, 1987,20 грн. - оплата проживання в готелі під час участі у виставці та 800 грн. - добові за 4 дні відрядження.Окрім цього, в період роботи позивача згідно наказу підприємства відповідача №7 к/тм від 02 березня 2015 року направили у відрядження до Києва з питання придбання для виробничої діяльності ТОВ «Павлоградбуддеталь» білкового піноутворювача. При цьому із даного відрядження він привіз на підприємство дві бочки зазначеного матеріалу по 12 кг.Згідно з відмітками про вибуття у відрядження , прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи позивач 02 березня 2015 року вибув з ТОВ "Павлоградбуддеталь» , 03 березня 2015 року прибув до м.Києва, звідки 03 березня 2015 року вибув вибув до Павлограда.Відповідними квитками на автобус підтверджується факт проїзду позивачем з міста Павлоград до міста Дніпро, а потім до Києва та назад із Києва до Павлограда із пересадкою в місті Дніпро.Таким чином, загалом за відрядження у Київ в період 2-3 березня 2015 року відповідач повинен сплатити позивачу 940 грн. (540 грн. + 400 грн.), з яких 540 грн. - витрати на проїзд -70 грн. , 400 гривень- добові за дві доби .При цьому, після звільнення позивача, відповідач не сплатив вирядження, які позивач здійснював в інтересах виробництва.Факт відряджень підтверджується проведеною на підприємстві перевіркою згідно із якою позивач дійсно був відсутній у зазначені періоди часу .Відповідно до ст.ст.2,12 Закону України «Про оплату праці» оплата службових виряджень входить до структури заробітної плати.Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства , установи організації провадиться в день звільнення.Тобто, враховуючи, що оплата службового відрядження , яка входить до структури заробітної плати, позивачу не проведена по даний час, у звязку із невчасним розрахунком зі мною по заробітній платі та враховуючи норми ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в частині невиплати витрат у звязку із відрядженнями з урахуванням індексу інфляції.Таким чином, компенсація втрати частини заробітку у звязку з інфляцією за відрядженням до Москви складає : 5982,07 х 148,4 %= 2895,22 грн.Компенсація втрати частини заробітку у звязку з інфляцією за відрядженням до Києва складає : 940 грн. х 137,6% = 353,44 грн. Окрім цього, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 5000 гривень.
У судове засідання представник позивача не зявився, , надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст..224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що Наказом № 07-к від 15 липня 2011 року позивач з 15 липня 2011 року був прийнятий до підприємства відповідача на посаду заступника директора.У подальшому наказом №110-к від 25 вересня 2012 року з 25 вересня 2012 року його було переведено на посаду директора цього ж підприємства, після чого згідно наказу №39 к/тр від 18 вересня 2015 року він був переведений на посаду заступника директора з питань впровадження нової техніки.У відповідності із наказом №9 к/тр від 23 травня 2016 року позивач був звільнений з ТОВ «Павлоградбуддеталь» з 23 травня 2016 року у звязку із скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України.Проте після звільнення відповідач не повністю розрахувався за виконану роботу в частині належної оплати відряджень , які позивач здійснював в період виконання трудових обовязків на підприємстві.Так, у відповідності до наказу №8-к/тр від 06 січня 2015 року позивач був направлений у відрядження строком на 5 днів для участі в 16-й Спеціалізованій виставці будівельних матеріалів в м.Москва Російської Федерації.Дана спеціалізована виставка називалася «Отечественные строительные материалы» та провадилася в Експоцентрі м.Москви. При цьому тематика виставки , присвяченої сучасним технологіям будівельних матеріалів безпосередньо- стосувалася трудової діяльності позивача у ТОВ «Павлоградбуддеталь».Згідно квитків на проїзд у автобусі він з метою виїзду із залізничного вокзалу Дніпра до Москви їхав з Павлограда до Москви , а після повернення з виставки з Дніпра до Павлограда, на що було витрачено 70 грн.Відповідно до проїзних документів (квитків) Укрзалізниці із вказівкою імені та прізвища позивача, він 26 січня 2015 року виїхав із Дніпра до Москви , а 29 січня 2015 року повернувся із Москви до Дніпра, на що я загалом витратив 3193,38 грн..Згідно із відмітками про вибуття у відрядження , прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи позивач 20 січня 2015 року вибув із ТОВ «Павлоградбуддеталь» 20 січня 2015 року , 27 січня 2015 року прибув на вказану виставку в Москва , а 29 січня 2015 року після закінчення виставки вибув до Павлограда.Відповідно до чеку Готельного комплексу «Ізмайлово» позивач за проживання в готелі під час участі у виставці заплатив 8280 російських рублів, що відповідно до курсу НБУ російського рубля до української гривні складало 1987,20 грн.Таким чином, загалом для участі у вищевказаній виставці в м.Москва позивачем витрачено 5982,07 грн. (1987,20 грн. + 70 грн. + 3124,87 грн. + 800 грн.), з яких 3193,38 грн. - палата проїзду на потязі до Москви та назад, 70 грн. - оплата проїзду в автобусі до Дніпра та назад, 1987,20 грн. - оплата проживання в готелі під час участі у виставці та 800 грн. - добові за 4 дні відрядження.Окрім цього, в період роботи позивача згідно наказу підприємства відповідача №7 к/тм від 02 березня 2015 року направили у відрядження до Києва з питання придбання для виробничої діяльності ТОВ «Павлоградбуддеталь» білкового піноутворювача. При цьому із даного відрядження він привіз на підприємство дві бочки зазначеного матеріалу по 12 кг.Згідно з відмітками про вибуття у відрядження , прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи позивач 02 березня 2015 року вибув з ТОВ "Павлоградбуддеталь» , 03 березня 2015 року прибув до м.Києва, звідки 03 березня 2015 року вибув вибув до Павлограда.Відповідними квитками на автобус підтверджується факт проїзду позивачем з міста Павлоград до міста Дніпро, а потім до Києва та назад із Києва до Павлограда із пересадкою в місті Дніпро.Таким чином, загалом за відрядження у Київ в період 2-3 березня 2015 року відповідач повинен сплатити позивачу 940 грн. (540 грн. + 400 грн.), з яких 540 грн. - витрати на проїзд -70 грн. , 400 гривень- добові за дві доби .При цьому, після звільнення позивача, відповідач не сплатив вирядження, які позивач здійснював в інтересах виробництва.Факт відряджень підтверджується проведеною на підприємстві перевіркою згідно із якою позивач дійсно був відсутній у зазначені періоди часу .Відповідно до ст.ст.2,12 Закону України «Про оплату праці» оплата службових виряджень входить до структури заробітної плати.Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства , установи організації провадиться в день звільнення.Тобто, враховуючи, що оплата службового відрядження , яка входить до структури заробітної плати, позивачу не проведена по даний час, у звязку із невчасним розрахунком зі мною по заробітній платі та враховуючи норми ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в частині невиплати витрат у звязку із відрядженнями з урахуванням індексу інфляції.Таким чином, компенсація втрати частини заробітку у звязку з інфляцією за відрядженням до Москви складає : 5982,07 х 148,4 %= 2895,22 грн.Компенсація втрати частини заробітку у звязку з інфляцією за відрядженням до Києва складає : 940 грн. х 137,6% = 353,44 грн.
При цьому, після звільнення позивача, відповідач не сплатив вирядження, які позивач здійснював в інтересах виробництва.
Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у справі № 6-41цс15.
При цьому, аналіз ч. 1 ст. 116 та ч. 1 ст. 117 КЗпП України, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності.
Аналогічний висновок викладений в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-64цс13 в постанові від 03 липня 2013 року.
Відповідно до абзаців третього та четвертого пункту 2, пункту 5 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Так, у відповідності до ст.ст. 110, 116 КЗпП України саме на власника підприємства, або уповноважений ним орган (тобто роботодавця) покладений обовязок вчасно провести всі розрахунки.
Розміру сум, які підлагають виплаті, виконані у відповідності до Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року зі зм., Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року та Порядку обчислення середньої заробітної платні, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає компенсація втрати частини заробітку у звязку з інфляцією за відрядженням до Москви складає : 5982,07 х 148,4 %= 2895,22 грн.; компенсація втрати частини заробітку у звязку з інфляцією за відрядженням до Києва складає : 940 грн. х 137,6% = 353,44 грн.
Водночас суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення затримки розрахунку при звільненні в частині оплати відряджень з моменту звільнення по дату фактичного розрахунку, оскільки вважає таку позовну вимогу передчасною.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до частин 1,2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно роз'яснень, наданих Верховним Судом України в п. 9 постанови Пленуму від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Проаналізувавши доводи позивача і заперечення відповідача, суд приходить до висновку про наявність у позивача на протязі тривалого часу моральних страждань, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині позову знайшли своє підтвердження і підлягають частковому задоволенню в розмірі 500 гривень.
Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволені, то підлягає стягненню із відповідача на користь держави судовий збір.
Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградбуддеталь» про стягнення оплати відряджень, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексу інфляції у звязку із порушенням строків виплати та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградбуддеталь» на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І. С. Шаповалова