Номер провадження: 22-ц/785/2995/17
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії, рішення головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Олефіра Сергія Володимировича, за участю стягувача ОСОБА_5 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 27 грудня 2016 року , -

в с т а н о в и л а :

Боржник ОСОБА_3, звернувшись 28 серпня 2015 року до суду з вищевказаною скаргою до відділу державної виконавчої служби, вказала, що 7 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження №48351492 з виконання виконавчого листа №496/1463/15-ц, виданого 31 липня 2015 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 46010,35 грн. Посилаючись на те, що державний виконавець не надав їй інформації по виконавчому провадженні, не надав виконавчий лист №496/1463/15-ц, виданий судом 31 липня 2015 року, позбавивши її тим самим можливості перевірити відповідність виконавчого листа встановленим Законом України «Про виконавче провадження» вимогам виконавчого документа, що постанова ВП №48351492 не надає повної та необхідної інформації про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_3 просила визнати дії державного виконавця Олефіра С.В. неправомірними, зупинити дію постанови на час розгляду скарги (т.1 а.с.2-3).

Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 31 серпня 2015 року скаргу залишено без руху з підстав невідповідності скарги вимогам статей 119, 120 ЦПК України (т.1 а.с.17).

Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2015 року відкрито провадження за скаргою (т.1 а.с.48).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення третьої особи ОСОБА_6 та скасування арешту (т.1 а.с.83-84).

Заперечення на скаргу подано відділом державної виконавчої служби Біляївського МРУЮ в Одеській області (т.1 а.с.87, 149).

23 грудня 2015 року ОСОБА_3 подано скаргу як уточнену на неправомірні дії державного виконавця Олефіра С.В., в якій боржник просила визнати вчинення державним виконавцем неправомірних дій (яких не зазначено) і порушень ним ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про звернення громадян», Конституції України тощо; зобов'язати державного виконавця подати заяву до суду про розстрочення чи відстрочення виконання рішення (т.1 а.с.107-110).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року скаргу залишено без розгляду з підстав повторної нявки скаржника (т.1 а.с.214-215).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року ухвалу суду від 13 липня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.2 а.с.48-49).

20 квітня 2016 року ОСОБА_3 подано не скаргу, а уточнення позовних вимог, де оскаржено постанови державного виконавця від 11 серпня 2015 року, від 14 вересня 2015 року про накладення арешту на майно та інші дії (бездіяльність), з цим пов'язані (т.2 а.с.91).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 27 грудня 2016 року скаргу задоволено частково, зобов'язано державного виконавця скасувати постанову від 11 серпня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_3; зобов'язано скасувати постанову від 14 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 4601,04 грн. у виконавчому провадженні ВП №48351492 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 46010,35 грн., залишено без задоволення скаргу в частині зобов'язання державного виконавця надіслати ОСОБА_6 постанову від 11 серпня 2015 року про накладення арешту на майно, визнання неправомірним дій та порушень Цивільного процесуального Кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про звернення громадян», Конституції України тощо (т.2 а.с.109-112).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення скарги в повному обсязі.

Неправильність ухвали мотивовано порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст.383 ЦПК України).

Скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (ч.1 ст.385 ЦПК України).

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч.2 ст.385 ЦПК України).

Таким чином у сенсі положень статті 385 ЦПК України право на звернення до суду є строковим; скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Пропуск зазначених строків, які визначаються як процесуальні строки, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин і на них поширюються правила статті 72 ЦПК. Тому, скарга, що подана після закінчення відповідного строку, залишається без розгляду, якщо суд за клопотанням заявника не знайде підстав для його поновлення.

Узагальнена касаційною інстанцією практика розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця орієнтує на те, що при вирішенні судом питання, на якій стадії процесу слід залишати скаргу без розгляду, необхідно керуватися такими обставинами.

Якщо оскаржуються дії чи рішення з чітко визначеним строком оскарження і при цьому скарга подана з пропущенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, суддя має право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження у справі, що відповідає положенням статей 11, 72 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, при цьому заявнику роз'яснюється його право на подання клопотання про поновлення пропущеного строку.

Якщо зі скарги чітко не вбачається чи пропущений строк звернення до суду, то суд може вчинити такі процесуальні дії: залишити скаргу без руху та запропонувати заявнику усунути недолік скарги й зазначити з посиланням на відповідні докази дату, коли йому стало відомо про порушення свого права чи свободи; суд у судовому розгляді може з'ясувати зазначене питання з відповідним рішенням, як то чи залишити скаргу без розгляду у зв'язку з пропущенням строку на оскарження та відсутність клопотання про його поновлення, чи розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущено.

У разі, якщо подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, то у будь-якому випадку це клопотання вирішується в судовому засіданні відповідно до вимог статті 73 ЦПК. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, то суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав ЦПК не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою 28 серпня 2015 року, подала скаргу до відділу державної виконавчої служби, що відповідно до положень розділу УП ЦПК України не може бути суб'єктом оскарження, оскільки ОСОБА_3 вправі оскаржити рішення (постанови), дії, бездіяльність державного виконавця, а не відділу державної виконавчої служби. ОСОБА_3 декілька разів уточнювала свою скаргу, фактично кожен раз додаючи нові вимоги, що не є правильним, оскільки кожне рішення, дія, бездіяльність державного виконавця є окремими, мають строк оскарження, певну доведеність та строк розгляду. Численні скарги (заяви) ОСОБА_3, що наявні в справі, призвели до того, що в результаті незрозуміло, які ж саме рішення, дії, бездіяльність оскаржено. Сторона виконавчого провадження не може оскаржувати взагалі виконавче провадження як таке, сторона в скарзі має чітко назвати рішення, вказати його номер, дату, найменування, конкретно вказати в чому полягає незаконність такого, чітко вказати дію (бездіяльність), яку оскаржує.

Перед постановленням ухвали суд мав з'ясувати у ОСОБА_3, які саме рішення, дії, бездіяльність оскаржено, прийняти процесуальний документ в частині вимог скарг, на розгляді яких боржник не наполягає, з тим щоб було зрозуміло, що саме є предметом оскарження, чи дотримано строки звернення до суду.

Так суд в ухвалі зробив висновки щодо постанов державного виконавця від 1 серпня 2015 року та 14 серпня 2015 року без обговорення питання строку звернення до суду зі скаргою на ці рішення державного виконавця (матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_3 оскаржила ці постанови державного виконавця без дотримання визначеного частиною 1 статті 385 ЦПК України десятиденного строку звернення до суду).

Ухвала суду, законність якої переглядається в апеляційному порядку, не містить аналізу дотримання строку звернення ОСОБА_3 до суду зі скаргою.

Суд першої інстанції, приймаючи до розгляду скарги ОСОБА_3, подані нею після 28 серпня 2015 року, не звернув увагу на те, що до скарг не додано заяв про поновлення строку та, відповідно, не вчинив процесуальні дії, які обумовлені пропуском строку звернення до суду та відсутністю заяви (клопотання) про поновлення строку.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню, справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії з'ясування предмету оскарження, тобто з'ясування, які конкретно рішення, дії, бездіяльність державного виконавця оскаржено, та, відповідно, визначення з питанням строку звернення ОСОБА_3 до суду по кожному конкретному оскаржуваному рішенню, дії, бездіяльності.

Керуючись ст.303, п.4 ч.2 ст.307, ст.ст.311, 313, п.2 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 27 грудня 2016 року в справі за скаргою ОСОБА_3 на дії, рішення головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Олефіра Сергія Володимировича, за участю стягувача ОСОБА_5 - скасувати, скаргу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков