Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 29.11.2016 року обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.12.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». Щодо зміни кредитного ліміту ОСОБА_1 керується п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивачем було виконано умови договору, а відповідач в свою чергу порушив умови договору, чим спричинив заборгованість, яка станом на 06.11.2016 року становить 29 616 грн. 03 коп. та складається з: заборгованості за кредитом 2 911 грн. 04 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 22156 грн. 61 коп., заборгованості за пенею та комісії 2 900 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф фіксована частина 250 грн. 00 коп. та штраф процентна складова 1 398 грн. 38 коп. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 29 616 грн. 03 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до позову приєднано клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Крім того, до суду подані додаткові пояснення, з яких вбачається, що 08.12.2008 року було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній Анкеті-Заяві від 08.12.2008 року видано, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву ОСОБА_1 та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладання договору в такій формі чинному законодавству не суперечить. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом в розмірі 500 гривень, який в подальшому було збільшено до 3000 гривень. Факт отримання кредитної картки відповідачем підтверджується фото відповідача з карткою, а також відміткою у відповідному полі анкети-заяви. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Те, що відповідач користувався кредитними коштами свідчить про те, що йому були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. На даний час відповідач належним чином свої зобовязання за договором не виконав, а тому позовні вимоги банку є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, до суду надав заперечення відповідно до яких зазначив, що позов він повністю не визнає та просив застосувати строк позовної давності, оскільки як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.12.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним, станом на 06.11.2016 року, пеня нараховувалась на протязі більше восьми років, тобто до 06.11.2016 року. І це в той час, коли відповідно до цього ж розрахунку, остання сума погашення за кредитом була ним внесена ще 15.04.2014 року. А тому, вважає, що банком пеня нараховувалась безпідставно, всупереч вимогам п.2 ч.2 ст.258 ЦК України, і тому не підлягає стягнення з нього у звязку зі спливом позовної давності. Крім того, ні в позовній заяві, ні в доданому розрахунку заборгованості позивач не вказує які саме суми та коли банком перераховувались на його картку, які суми коштів та коли ним отримувались. Вказане позбавляє його можливості доводити необґрунтованість заявленої суми заборгованості. Також, не вказана загальна сума перерахованих банком на картку та отриманих ним коштів. Представник позивача в своїй позовній заяві стверджує, що він ніби то підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст..1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як вбачається зі змісту позовної заяви письмовий договір між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» не укладався, і ним не підписувався. Як вбачається із розрахунку заборгованості він сплатив ПАТ КБ «Приватбанк» 9370 гривень. А тому на підставі викладеного, просив суд при ухваленні рішення врахувати заперечення проти позову, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, позовну давність та відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором.

Представник відповідача, адвокат за договором, ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, підтримав обставини викладені в запереченнях проти позову, надав до суду додаткові пояснення та зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідачем сплачувалась заборгованість лише приблизно до 25.01.2012 року і остання проплата була в розмірі 150 грн., всі інші кошти, що позивач показує в розрахунку були здійсненні, а саме шляхом списання з іншого рахунку без відома відповідача. Тому він просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 08.12.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 3000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір б/н укладений шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 08.12.2008 року, відповідно до якої відповідач підписавши дану заяву погодився на Умови та правила надання кредиту фізичним особам, тобто був укладений договір, згідно якого Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «Приватбанк», який являється правонаступником прав Закритого Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк», відповідно до Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.25), надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 3000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією анкети-заяви від 08.12.2008 р. (а.с. 14) та копією умов та правил надання банківських послуг (а.с. 15-20).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір приєднання, відповідно до умов та правил надання кредиту фізичним особам, а відповідач підписав заяву-анкету приєднався до запропонованого договору. Отже, заперечення в даній частині не обґрунтовані.

Позивачем виконано умови договору та надано кредит. Відповідачем в свою чергу порушено умови договору, чим спричинено заборгованість. З наданого позивачем розрахунку (а.с. 4-13, 64-74) вбачається, що заборгованість за договором станом на 06.11.2016 року становить 29 616 грн. 03 коп. та складається з: заборгованості за кредитом 2 911 грн. 04 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 22 156 грн. 61 коп., заборгованості за пенею та комісії 2 900 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф фіксована частина 250 грн. 00 коп. та штраф процентна складова 1 398 грн. 38 коп.

Згідно п. 6.6 «Умов та правил надання банківських послуг», клієнт зобовязаний у разі не виконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку (а.с. 18).

Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с.18).

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, так умовами, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Ця сума визначається Кредитодавцем у Анкеті-Заяві з якою ознайомлений клієнт.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил, при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 гривень + 5% від суми позову.

Відповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (а.с.18). Як встановлено в судовому засіданні відповідач з даною заявою до банку не звертався.

Також, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з умовами договору був ознайомлений, підписав заяву і отримав кредит в обумовленій сумі, але умови договору порушив.

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що даний кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Одна, дані твердження є необґрунтованими, оскільки відповідач підписав анкету-заяву на отримання кредиту, користувався кредитною карткою, що підтверджується випискою із рахунку про рух коштів на його рахунку, а також він зазначив у своїх запереченнях, що він сплатив банку заборгованість по даному кредиту в розмірі 9370 гривень.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п.9.12 «Умов та правил надання банківських послуг», договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на тий самий строк (а.с.19).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як передбачено ч. 5 цієї статті, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Згідно наданого до суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, останній платіж відповідачем було здійснено 15.04.2014 року в розмірі 250,00 грн., однак представник відповідача заперечуючи проти позову зазначив, що відповідачем особисто було проведено останній платіж по даному кредитному договору 26.01.2012 року в розмірі 150,00 грн., будь-кого він не уповноважував здійснювати оплату по даному кредиту в подальшому. Однак, відповідачу стало відомо лише при розгляді даної справи, що проплати по кредиту після 26.01.2012 року проводились самим банком, а саме шляхом списання коштів з іншого рахунку без його відому. Дані заперечення підтверджуються наданою позивачем випискою по рахунку за період з 20.01.2012 року по 31.03.2017 року, згідно якої проводилось списання коштів з одного карткового рахунку на картковий рахунок по кредиту (а.с. 64-74).

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в підтвердження обставин щодо списання коштів з рахунків відповідача на погашення кредитної заборгованості за договором від 08.12.2008 року, оскільки в анкеті-заяві відсутні відомості щодо рахунку в графі «погашення заборгованості». Також, не надано доказів в підтвердження того, що відповідач уповноважував банк на підставі договору чи довіреності здійснювати ці списання, тобто суд приходить до висновку, що дані списання провадились неправомірно і без згоди відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що остання оплата відповідачем була проведена 20.01.2012 року і тому перебіг строку позовної давності розпочинається саме з цього часу до 20.01.2015 року, підстав вважати, що відбулось переривання строку позовної давності керуючись лише наданим банком розрахунком, без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу після 20.01.2012 року особисто ОСОБА_2, та про визнання ним боргу, відсутні.

Так, строки позовної давності підлягають застосуванню до даних правовідносин, вимоги за позовом не належать до переліку тих вимог, на які позовна давність не поширюється відповідно до ст. 268 ЦК України.

В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

В постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобовязання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх судів України.

Даючи оцінку, встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 259,526, 610, 611, 627,634, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212 215, 256, 257, 261, 264, 549, 628, 634, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_5