Справа № 733/2331/13-ц Провадження № 22-ц/795/959/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Карапиш Т. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Євстафіїва О.К., Харечко Л.К.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року по справі за поданням начальника відділу державної виконавчої служби Ічнянського районного управління юстиції Чернігівської області Мірошниченка О.О. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_5,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

в с т а н о в и в:

Відділ ДВС Ічнянського РУЮ Чернігівської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5

Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист №733/2331/13-ц від 18 грудня 2013 року про стягнення з боржника ОСОБА_5 на користь ПАТ «Акцент Банк» заборгованості в розмірі 101871 грн. 89 коп. Втім з 31 жовтня 2014 року по 25 лютого 2015 року боржником добровільно рішення суду не виконується, борг не сплачується.

ОСОБА_5 неодноразово викликався до відділу ДВС у зв'язку з несплатою боргу, письмово повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.164 КК України, але жодних заходів щодо погашення заборгованості за кредитним договором не вжив. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2014 року він оголошений у розшук.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року подання начальника ВДВС Ічнянського РУЮ Чернігівської області Мірошниченка О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_5 за кордон задоволено та тимчасово обмежено виїзд за межі України ОСОБА_5

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року скасувати та прийняти відповідне рішення, яким відмовити у задоволенні подання.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наявність непогашеної заборгованості по договору кредиту не може вважатися ухиленням від виконання зобов'язання, поки не буде доведено протилежне. Апелянт вважає, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення ОСОБА_5 від виконання зобов'язання, яке державним виконавцем доведено не було.

Крім того, апелянт вважає, що державним виконавцем не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання рішення суду у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що він має невиконані договірні зобов'язання, за якими рішенням суду стягнуто кошти та ухиляється від виконання судового рішення.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, зі змінами станом на 14 липня 2016 року, регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ст.6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинний на момент винесення оскаржуваної ухвали про обмеження у правів виїзду за межі України ОСОБА_5, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2013 року з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Акцент-Банк» стягнуто 100863 грн. 26 коп.

Дійсно, діючим законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Вбачається, що на виконанні у Відділі ДВС Ічнянського РУЮ знаходився виконавчий лист №733/2331/13-ц від 18 грудня 2013 року, виданий Ічнянським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості в розмірі 101871 грн. 89 коп. Виконавче провадження по даному виконавчому листу відкрито Відділом ДВС Ічнянського РУЮ 31 жовтня 2014 року.

Проте судом не досліджено, що хоча ОСОБА_5 й зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.25), проте фактично вказав місце проживання в АДРЕСА_1, що відмічено в заяві позичальника №AN3JCC9FHN0003 (а.с.6).

Більше того, жодного разу ні судом, ні державним виконавцем не було викликано боржника за вказаною саме ним адресою, не повідомлено належним чином про наявність виконавчого провадження.

Таким чином, в ухвалі судом першої інстанції не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували про те, що боржник дійсно ухилявся від зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням. Зазначені доводи також відсутні в матеріалах справи. Матеріали виконавчого провадження не досліджувались.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до положення ч. 2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Саме лише невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З матеріалів справи не вбачається, що державний виконавець, здійснив всі необхідні дії для повідомлення боржника, встановлення майна боржника та його місцезнаходження.

Слід зазначити, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2013 року змінено та зменшено розмір стягнутої суми до 36101 грн. 90 коп.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року скасувати.

В задоволенні подання начальника відділу державної виконавчої служби Ічнянського районного управління юстиції Чернігівської області Мірошниченка О.О. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді: