Справа № 355/1632/16-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/2164/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 30.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про встановлення земельного сервітуту. Заявлені вимоги мотивував тим, що 21 жовтня 2015 року згідно рішення Веселинівської сільської ради у його власність було передано земельну ділянку пл. 0,0806 га. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та 0,0886 га. для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1, якими він користується з 1991 року. Передана йому у власність земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3, зокрема, безпосередньо через земельну ділянку відповідача пл. 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована по АДРЕСА_2, проходить прохід до його земельної ділянки пл. 0,0886 га. В свою чергу, ОСОБА_3 не дотримується вимог добросусідства і не дає можливості йому користуватися цим проходом, чинить перешкоди, обгородила земельну ділянку парканом, що позбавило його можливості пройти та проїхати до своєї земельної ділянки. За його заявою було створено комісію з представників сільської ради та сусідів, яка провела обстеження та склала акт від 06 травня 2015 року, яким встановлено, що позивач має право на безперешкодний прохід на свою земельну ділянку, а для цього йому потрібний пішохідний прохід та проїзд через земельну ділянку відповідача. Встановлення сервітуту на площі 0,0078 га. не створить перешкод чи незручностей у користуванні відповідачем своєю земельною ділянкою та будинком, оскільки на цій частині землі не знаходяться будівлі чи споруди або багаторічні насадження, більше того, ця частина земельної ділянки вже використовувалась ним для проходу та проїзду в попередні роки. ТОВ «Геопростір Плюс» були проведені обміри та запропоновано межі земельного сервітуту для проїзду транспортним засобом, із зображенням їх на відповідному плані.

Просив встановити постійний безоплатний земельний сервітут шляхом надання йому права проходу та проїзду транспортним засобом до земельної ділянки пл. 0,0886 га. за адресою: АДРЕСА_1 Київської області через частину земельної ділянки загальною площею 0,2500 га., яка знаходиться по АДРЕСА_2 Баришівського району Київської області та належить на праві власності ОСОБА_3 вздовж площі 0,0078 га.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд позбавив його конституційного права користуватись, володіти земельною ділянкою згідно ст. 41 Конституції України і права звернення до суду із наведених підстав. Припускаючись порушень процесуального закону, суд не прийняв у нього письмовий доказ - звіт про можливі варіанти та обґрунтування встановлення сервітуту, не надав оцінки його доводам, віддав явну перевагу надуманим доказам відповідача. Судом також не враховано, що позивач просить встановити земельний сервітут на земельній ділянці пл. 0,0078 га., який не створить відповідачу жодних перешкод чи незручностей у користуванні нею як земельною ділянкою в цілях будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки на земельній ділянці немає ніяких споруд та багаторічних насаджень. Вказана частина земельної ділянки використовувалась для проїзду ще з 1991 року, тому фактично склався певний порядок користування земельними ділянками.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів суду, що він позбавлений можливості захистити своє порушене право та задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, ніж як встановлення права земельного сервітуту саме у визначений позивачем спосіб. Також позивачем не заявлялось клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи з метою з'ясування питання щодо необхідності встановлення земельного сервітуту та чи не буде за таким варіантом встановлення земельного сервітуту порушено право власника земельної ділянки з огляду на те, що позивач просить встановити безкоштовний земельний сервітут. Крім того, суд першої інстанції послався на те, що доступ та проїзд до земельної ділянки позивача можливий іншим способом, запропонованим відповідачем, але позивача даний спосіб не влаштовує, хоча суд при становленні сервітуту має виходити саме із інтересів власника земельної ділянки та встановити земельний сервітут найменш обтяжливим способом для нього.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки пл. 0,0886 га. для ведення особистого селянського господарства та пл. 0,0806 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1, право власності зареєстроване 10 листопада 2016 року.

Власником суміжної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 Баришівського району пл. 0,374 га., з яких 0,250 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,124 га. для ведення особистого селянського господарства, є ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 12 серпня 2008 року.

В матеріалах справи міститься акт, складений від імені Веселинівської сільської ради від 06 травня 2015 року комісією в складі ОСОБА_4 (без зазначення посади), ОСОБА_5 (секретар виконкому), ОСОБА_6 (спеціаліст-землевпорядник сільської ради), ОСОБА_7 (депутат сільської ради) про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є суміжними землекористувачами. Зі слів ОСОБА_2, коли він підписував акт встановлення меж земельної ділянки із попереднім власником, домовився з ним, що перешкод для користування земельною ділянкою та проходом до неї не буде. В даний час ОСОБА_3 неодноразово самовільно встановлює загорожу із металевої сітки по межі, конфліктує із сусідом і відмовляє у наданні йому можливості проїзду трактором та проходу для обробітку земельної ділянки (а. с. 13).

Згідно довідки виконавчого комітету Веселинівської сільської ради від 26 грудня 2016 року № 771, ОСОБА_2 дійсно користується земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з 1992 року, земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства з 1995 року.

На замовлення позивача ТОВ «Геопростір Плюс» складено кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_3 із графічним зображенням можливого варіанту встановлення земельного сервітуту для проїзду транспортним засобом площею 0,0078 га.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ст. ст. 98, 99 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути.

Пунктом 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою становлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Вирішуючи питання про відшкодування збитків, завданих власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, суд має виходити з того, що таке відшкодування здійснюється на загальних підставах (частина сьома статті 403 ЦК); щодо земельних сервітутів такі ставки регламентуються Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 284.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.

При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази та дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки позивачем не доведено безальтернативності захисту свого права власника земельної ділянки іншим способом, аніж встановлення земельного сервітуту, та найменшої обтяжливості обраного ним способу встановлення такого сервітуту для власника суміжної земельної ділянки, проти якого заперечував відповідач, пропонуючи інший спосіб проходу, позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача щодо позбавлення його судом конституційного права на володіння та користування земельною ділянкою, оскільки відмова в задоволенні позову не позбавляє його можливості встановити сервітут шляхом укладення відповідного договору із відповідачем в позасудовому порядку, а також звернутися до суду для захисту свого права із відповідним позовом.

Колегія суддів приймає до уваги, що позивач мав можливість під час розгляду справи звернутися до суду із клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи для визначення варіантів встановлення проходу та проїзду до своєї земельної ділянки із врахуванням вимог, встановлених ст. ст. 401, 402 ЦК України, ст. ст. 98, 99 ЗК України, висновками якої, зокрема, міг здобути висновок, що встановлення сервітуту є єдиним способом забезпечення реалізації права позивача користуватися своєю земельною ділянкою, однак не зробив цього.

Колегія суддів також враховує, що позивач просив встановити сервітут шляхом надання йому права проїзду до земельної ділянки, хоча із доказів, наявних в матеріалах справи, наявність існуючого шляху на земельній ділянці відповідача не встановлено, а отже такий спосіб суперечить вимогам ст. 99 ЗК України.

До суду апеляційної інстанції позивачем надано звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 02 лютого 2017 року (а. с. 87), яким визначено ринкову вартість об'єкта оцінки за умов встановлення земельного сервітуту 44340 грн. та запропоновано можливий варіант встановлення земельного сервітуту за варіантом, на якому наполягав позивач.

Разом із тим даний звіт не є належним та беззаперечним доказом на підтвердження тих обставин, що земельний сервітут, який просить встановити позивач, є єдиним можливим та здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, а відтак висновків суду першої інстанції не спростовує.

Судом встановлено, що відповідач пропонувала позивачу інший спосіб проходу та проїзду до його земельної ділянки, заперечуючи проти безоплатності сервітуту, що також зазначено у її письмових запереченнях на позов, на який ОСОБА_2 не погоджувався в зв'язку із незручністю для себе, і доводами апеляційної скарги ці обставини не спростовуються.

Посилання позивача на усталений порядок користування земельною ділянкою із проходом через земельну ділянку ОСОБА_3 колегія суддів відхиляє, оскільки встановлення сервітуту не може бути здійснене судом лише із цих підстав без дотримання вимог закону.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності перешкод або незручностей для відповідача не ґрунтуються на будь-яких доказах, є припущеннями та також відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Сержанюк А.С.