Справа №477/1109/16-ц 24.05.2017 24.05.2017
Провадження № 22ц/784/1266/17 Суддя першої інстанції: Козаченко Р.В.
Справа№477/1109/16-ц
Категорія 43 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: позивачки ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 березня 2017 року ухвалене за позовом

ОСОБА_2 та ОСОБА_4

до

ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

про

зобовязання не чинити перешкод в користуванні житловим будинком, вселення, а також виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зобовязання не чинити перешкод в користуванні житловим будинком, вселення, а також виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що їм належить 3/4 частини права власності на цей будинок, однак відповідачі, які проживають в ньому, не дають їм можливості ним володіти та користуватися. Відповідачка ОСОБА_5 не є власницею будинку або його частки, а позивачі як власники більшої частки будинку мають права вимагати усунення порушення їх прав. Відповідачка ОСОБА_6 в будинку фактично не проживає, а мешкає добровільно за іншою адресою, хоча і зареєстрована в ньому.

Посилаючись на викладене позивачі просили не чинити перешкод в користуванні житловим будинком, виселити з нього без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_5 та відповідачку ОСОБА_6 визнати такою, що втратила право користування будинком.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 березня 2017 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_7., ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зобов'язання не чинити перешкод в користування житловим будинком задоволено, зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_9 користуватися житловим будинком № 91 з господарськими та побутовими спорудами по вул. Першотравневій в с. Котляреве Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі позивачі просили скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про вселення та в цій частині ухвалити нове рішення про їх вселення в спірний будинок, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявились в судове засідання перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Так, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356).

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2013 року за ОСОБА_2, було визнано право власності на 1/2 частку вищевказаного будинку, як на майно, що є спільною власністю подружжя (а.с. 17-18).

В подальшому, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2013 року за позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_10 було визнано право власності по 1/4 частці за кожним на спірний житловий будинок (а.с.19-21).

Відповідно до технічного паспорту, спірний житловий будинок літ. А-1 з прибудовою «а», 1960 року побудови, загальною площею 45.2 кв.м., житловою площею 23.3 кв.м. та складається з двох житлових кімнат: 1-4 площею 7.6 кв.м. та 1-5 площею 4.7 кв.м., кухні площею 8 .0 кв.м., коридорів 1-1 площею 4.7 кв.м. та 1-11 площею 9.2 кв.м. (а.с. 29-35).

Відповідно до довідок, виконавчого комітету Котляревської сільської ради видані в різні періоди, в спірному будинку зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 (а.с. 26, 28, 54, 96, 203, 204).

З приводу користування вказаним будинком між сторонами періодично виникає спір, відповідачі заперечують вселення позивачів та можливість користування останніми цим будинком, що підтверджується зверненнями до правоохоронних органів та поясненнями сторін в судовому засіданні (а.с. 22-24).

За вказаних обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачі, як співвласники будинку мають право на користування цим будинком, відповідно до положень ст. 319 ЦК України, та задовольнив вимоги позивачів про зобовязання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні будинком.

В той же час, суд відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про вселення позивачів, зазначив про неможливість такого, через те, що частки співвласників не виділені або порядок користування будинком не встановлено.

З вказаним висновком суду погодитись неможна.

Право власника на використання житла для власного проживання та проживання членів його сімї, передбачене положеннями ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові ВСУ України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12 цс 13 зазначено, що кожен учасник спільної власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками.

За такого, посилання в рішенні суду на неможливість користування будинком, тобто проживання в ньому, позивачів, як співвласників часткової власності, через те, що їх частка не виділена, не ґрунтується на наведених нормах права, відповідно до яких таке право гарантується і не містить вказаних застережень.

Таким чином, районний суд, дійшовши висновку щодо наявності права позивачів користування спірним будинком, безпідставно відхилив позовні вимоги щодо забезпечення цього права у спосіб, який відповідає цільовому призначенню обєкту права власності, тобто проживання в даному будинку, яке може бути забезпечене шляхом вселення позивачів.

Враховуючи наведене, рішення районного суду в оскаржуваній частині, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в житловий будинок № 91 по вул. Першотравневій в с. Котляреве Жовтневого району Миколаївської області .

Виходячи з меж апеляційного оскарження, відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, в іншій частині законність даного рішення в апеляційному порядку не перевіряється, в звязку з чим підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4 задовольнити частково. Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про вселення скасувати в цій частині ухвалити нове.

Вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 91 по вул. Першотравневій у с. Котляреве Жовтневого району Миколаївської області.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді Т.З. Бондаренко

ОСОБА_12

ОСОБА_13