Справа № 441/809/16 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/783/2021/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф.,Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 20 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення із житлового приміщення, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні квартирою №2 на вул.Авіаційній,94 в м.Городок Львівської області та виселено ОСОБА_3 з квартири №2 на вул.Авіаційна,94 в м.Городок Львівської області без надання їй іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 551 грн. понесених судових витрат, тобто по 275 грн.60 коп. з кожного.

Рішення суду оскаржив представник відповідачів ОСОБА_4. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 вселилась у квартиру незаконно, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що вона є дружиною ОСОБА_2, а отже членом його сім'ї, вселилась туди з його дозволу та протягом тринадцяти останніх років там проживає на законних підставах. Судом не враховано, що позивач не заперечувала проживання відповідачки протягом тринадцяти років та не ставила питання про виселення. Крім цього, судом не здобуто доказів, що відповідачка проживає у частині квартири позивача. Висновок суду про те, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні квартирою не підтверджений жодними письмовими доказами, а грунтується лише на показах свідків, які підлягають критичній оцінці, оскільки вказані свідки перебувають у дружніх відносинах з позивачкою, є її подругами та зацікавлені у результаті розгляду справи. Судом належно не з'ясовані всі обставини справи та не дано оцінки представленим доказам, зокрема, не взято до уваги, що акт обстеження житлово-побутових умов квартири про її незадовільний стан від 27.05.2016 року наданий позивачем спростовуєиться актом від 26.09.2016 року про те, що квартира в задовільному стані та потребує ремонту. Вважає, що ухвалюючи рішення, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки застосував до даних правовідносин ч.3 ст.116 ЖК України, разом з тим, позивач жодним чином не посилался на неї у позовній заяві. Стверджує, що жодних доказів про порушення правил співжиття судом не здобуто, а тому підстав для застосування вказаної норми закону не було. Ввавжає безпідставним посилання суду на матеріали перевірки Городоцького ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, оскільки в ході вказаної перевірки жодні заходи попередження чи громадського впливу до відповідачів не застосувавалися. Враховуючи вказані обставини просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивачки ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

У статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло.

За приписами статті 9 частини 4 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Конституцією України в статті 41 та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно статті 3 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами статті 4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридиних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Із змісту статтей 10,60 ЦПК слідує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи та судом встановлено, що квартира №2 в будинку №94 на вул. Авіаційна у м.Городок належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.7-8).

Згідно довідки ОСББ «Авіатор-94» №74 від 27.05.2016 року ОСОБА_5 зареєстрована та проживає у спірній квартирі (а.с.9). Також у квартирі зареєстрований і проживає відповідач ОСОБА_2

Із свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-СГ № 046119 від 23 жовтня 2008 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано 11 жовтня 1995 року, актовий запис № 72.

В судовому засіданні сторони підтвердили, що у квартирі 13 років проживає відповідачка ОСОБА_3, яка спершу була цивільною дружиною відповідача ОСОБА_2, а 09 березня 2016 року останні зареєстрували шлюб між собою, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-СГ № 271257 (а.с.51). Відповідачка ОСОБА_3 має на праві власності житловий будинок і зареєстрована у ньому в с.Мавковичі Городоцького району, що пояснила в судовому засіданні. Згоди на вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 позивачка ОСОБА_5 не надавала.

У спірній квартирі не визначений порядок користування між співвласниками, реально частки не виділені, квартира перебуває у спільній сумісній власності двох співвласників позивачки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ( а.с.7-8). Проживання у квартирі ОСОБА_3 без згоди співвласника ОСОБА_5 створює останній значні незручності, перешкоди у користуванні кухнею, кімнатою №6 площа 8.4 згідно технічного паспорта, санвузлом. У кімнату №5 площею 11.5 згідно технічного паспорта, яку займає позивачка змушена проходити через прохідну кімнату №4 площею 14.8 кв.м, яку займають відповідачі. Відповідач ОСОБА_2 не заперечив, що кімнату №6 він зачинив на ключ та доступу до неї позивачка немає, оскільки там зберігаються спільні речі відповідачів.

Судом першої інстанції підставно встановлено, що між сторонами виникають постійні сварки, лайка, нецензурні вислови одних до других. Мають місце неодноразові звернення у Городоцький ВП, що підтверджується листами-відповідями.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції правильно застосував норми статтей Цивільного кодексу України щодо прав власника майна.

За приписами ч.1 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до частини 2 цієї статті розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із зібраних по справі доказів у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачка ОСОБА_5 не давала згоди на вселення ОСОБА_3 у квартиру, яка належить їй на праві спільної сумісної власності.

Доводи апеляційної скарги що ОСОБА_3 є членом сім»ї ОСОБА_2 колегією суддів не заперечується, однак предметом спору є усунення перешкод у користуванні квартирою, оскільки остання вселена у квартиру, де співвласником є ще ОСОБА_5 та її думка щодо проживання ОСОБА_3 у спільній квартирі не врахована відповідачами, а відтак зазначена обставина не дає право відповідачам самостійно розпоряджатися спільною сумісною власністю.

Відтак висновок суду першої інстанції, що відповідачка ОСОБА_3 вселилася у спірну квартиру в порушення вимог статті 369 ЦК України (без згоди співвласника квартири) що є підставою для її виселення відповідає вимогам матеріального права.

Щодо інших доводів апеляційної скарги такі не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що застосування судом першої інстанції норм житлового законодавства не відповідає позовним вимогам, які ґрунтуються на нормах цивільного законодавства.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.4 ЦПК колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду та виключити із мотивувальної частини посилання суду на норми статтей 109, 116,150 Житлового кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303,307 ч.1 п.3,309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 20 січня 2017 року змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення посилання суду на норми статтей 109,116,150 Житлового кодексу України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф. Павлишин

ОСОБА_9