14.09.2017 Справа № 363/500/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., за участю секретаря судового засідання Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Позов мотивував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 25 жовтня 2011 року шляхом оформлення заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «Приватбанк» ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості та свої зобов'язання не виконала, у зв'язку з цим станом на 31 грудня 2016 року має заборгованість за договором в розмірі 44 025, 63 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3 510, 49 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 34 542, 49 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 400 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., та штрафу (процентна складова) в розмірі 2 072, 65 грн. На підставі викладеного, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.10.2011 року в розмірі 44 025, 63 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі. Крім того, надав письмові пояснення на заперечення відповідача.

Представник відповідача та відповідач у судове засідання не зявились, представник відповідача надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю з підстав пропуску строку позовної давності та інших підстав викладених в його письмових запереченнях на позов.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 4 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1048 ЦК України (поширюється на кредитні правовідносини) у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Крім того, позивачем було підвищено проценти за користування кредитом з 30 % до 34,8 % річних з 01.09.2014 року та до 43,2 % річних з 01.04.2015 року.

Оскільки, ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором не виконує, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав до суду розрахунок відповідно до якого станом на 31.12.2016р. її заборгованість складає 44 025, 63 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3 510, 49 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 34 542, 49 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 400 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., та штрафу (процентна складова) в розмірі 2 072, 65 грн.

Кредитний договір був укладений 25.10.2011 року, відповідно його строк дії мав закінчитись 25.10.2012 року, однак відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на той самий строку.

Однак, враховуючи, що жодна із сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, строк дії вказаного договору в результаті лонгації був продовжений до 25.10.2013 року, при цьому наступна лонгація в Умовах та правилах надання банківських послуг не передбачена.

З огляду на вищевикладені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» мав право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості в строк до 25.10.2016 року, однак вказаний позов подано до суду лише 07.02.2017 року.

Отже, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги і саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), від 036 червня 2015 року (№ 6-31цс15) та від 29 червня 2016 року (№ 6-1188цс16).

Крім того, судом визначається, що відповідно до висновків Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Оскільки позивач позов до суду подав лише 07 лютого 2017 року, тобто із пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, клопотання про поновлення строку не заявив і доказів поважності причин пропуску не надав, а також враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.5-11, 60, 88, 209, 212-215, 292 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 530, 610, 614, 634, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.Б. Баличева