Справа № 344/5109/14-ц
Провадження № 22-ц/779/651/2017
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Томин О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Тамари Дмитрівни, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М., визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року та визнання недійсним договору дарування 1/4 частки трьохкімнатної квартири від 11.01.2013 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Тамари Дмитрівни про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги (цесії) від 15 липня 2013 року та визнання недійсним Договору дарування 1/4 частки трьохкімнатної квартири від 11 січня 2013 року.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 15.06.2008 року між нею та ОСОБА_4, ОСОБА_8 було укладено договір позики на загальну суму 40000,00 доларів США, на підтвердження чого було видано розписку, в якій вказано зобов'язання щодо погашення боргу до 31.07.2009 року. Грошові кошти в сумі 3800,00 доларів США ОСОБА_4 повернув.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.06.2013 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 289346 грн. 60 коп. та судові витрати по справі.

09.07.2013 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по даній справі.

15.07.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено Договір відступлення права вимоги (цесії), посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д., відповідно до якого ОСОБА_6 стала кредитором за Попереднім договором №2832 від 01.11.2010 року, укладеним між ОСОБА_4 та ПП "ОСОБА_12".

02.09.2013 року державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ за заявою позивача було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 в межах суми стягнення, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, а також накладено арешт на двохкімнатну квартиру загальною площею 68 кв.м., що розташована в АДРЕСА_4.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Попович Р.В. від 23.09.2013 року відмовлено у державній реєстрації арешту нерухомого майна на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1, оскільки заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем.

Позивач зазначає, що їй стало відомо про те, що право власності ОСОБА_4 на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 в січні місяці 2013 року було переоформлено на іншу особу згідно договору дарування. Однак, відповідно до інформаційної довідки від вересня 2013 року власником 1/4 частки вищевказаної квартири все ще є ОСОБА_4 Зазначені факти ніким не перевірялись, тому вважає, що дії державного реєстратора Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області щодо відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень є неправомірними та такими, що вчинені з порушенням норм чинного законодавства.

У зв'язку з наведеним, просила визнати недійсними Договір відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року та Договір дарування від 11.01.2013 року, посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.06.2014 року залучено до участі у даній справі в якості співвідповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

02.02.2015 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати дії приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М. неправомірними, визнати Договір відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року та Договір дарування 1/4 частки трьохкімнатної квартири в АДРЕСА_1, що числиться за ОСОБА_4, посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М., - недійсними.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 березня 2017 року в задоволенні даного позову відмовлено.

ОСОБА_2 на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 215 ЦК України щодо підстав недійсності правочину, зокрема, щодо правильного визначення моменту його вчинення.

Посилається на аналіз окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", оприлюдненої Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Представники приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. та ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнали, просили суд відмовити в її задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представників відповідачів приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. та ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303, ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.12.2012 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 288456 грн. 08 коп. (т. 1, а.с. 7-8).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.06.2013 року заочне рішення Івано-Франківського міського від 07.12.2012 року змінено в частині розміру стягнення заборгованості за договором позики. Вирішено стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_8 заборгованість за договором позики в розмірі 289346 грн. 60 коп. та судові витрати по справі (т. 1, а.с. 9-12).

12.09.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №0907/2-5880/2011, виданого Івано-Франківським міським судом 03.07.2013 року, винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно даної Постанови накладено арешт на 1/4 частки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_4 (т, 1, а.с. 23), а згідно Акту опису й арешту майна від 30.09.2013 року накладено арешт на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 68,8 кв.м. (т. 1, а.с. 17-18).

Однак, як вбачається з рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Поповича Р.В. №6141115 від 23.09.2013 року, у державній реєстрації арешту нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено, оскільки заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем (т. 1, а.с. 25).

За змістом Витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.01.2013 року ОСОБА_4 належало 1/4 частки квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 - 3/4 частки даної квартири (т. 1, а.с. 94-95).

Згідно Договору дарування від 11.01.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №20, ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_5 прийняла безоплатно у власність як дарунок 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 187).

Встановлено також, що 01.11.2010 року між ПП «ОСОБА_12» та ОСОБА_4 було укладено Попередній договір, предметом якого є взаємний обов'язок сторін укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири, що розташована в будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, протягом трьох місяців після здачі продавцем будинку в експлуатацію (т. 1, а.с. 13).

Згідно Договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року, укладеному між ОСОБА_4 (цедент) та ОСОБА_6 (цесіонарій), цедент відступив цесіонарієві, а цесіонарій набув право вимоги, належне цедентові, і став кредитором за Попереднім договором №2832 від 01.11.2010 року, укладеним між цедентом і ПП «ОСОБА_12» (т. 1, а.с. 19).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено неправомірності дій приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М. при посвідченні Договору дарування від 11.01.2013 року та Договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року, як і будь-яких інших порушень закону при укладенні вказаних договорів. Крім того, права ОСОБА_2 порушені не були, оскільки вона не була стороною чи заінтересованою особою оспорюваних правочинів.

З таким висновком погоджується колегія суддів Апеляційного суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.4 п. 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При укладенні вказаних договорів нотаріус перевіряє відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі наявності обтяження іпотекою на укладання вищевказаних договорів вимагається згода іпотекодержателя, якщо це не заборонено іпотечним договором.

Як вбачається з Витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.01.2013 року, на квартиру АДРЕСА_1 було накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно на підставі Договору іпотеки, серія та номер:1246-Д, виданого 29.12.2006 року, видавник: Данилів Т.Д., іпотекодержатель: ВАТ «Надра». Інші обтяження відсутні (т. 1, а.с. 94-95).

Згідно заяви ПАТ «КБ «Надра» №46 від 11.01.2013 року приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д., банк надав згоду на укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договору дарування 1/4 частки трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 93).

Таким чином, будь-яких обтяжень на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 по заяві ОСОБА_2 станом на час укладення оспорюваного договору дарування (11.01.2013 року) накладено не було, оскільки постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на виконання виконавчого листа №0907/2-5880/2011 від 03.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на користь ОСОБА_2 винесена державним виконавцем тільки 12.09.2013 року. З огляду на викладене, права ОСОБА_2 укладенням відповідачами даного правочину не порушені.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів також не знаходить підстав для визнання дій приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.М. при посвідченні договору дарування неправомірними.

Що стосується посилань апелянта на недійсність Договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до вимог ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо порушень порядку укладення та нотаріального засвідчення Договору відступлення права вимоги (цесії) від 15.07.2013 року.

Як зазначено в п. 11 даного Договору, такий вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення (т, 1, а.с. 19, зворот), а тому місцевий суд правильно відмовив у задоволенні позову і в цій частині.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено судом з дотриманням вимог процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

Максюта І.О.