Справа № 683/1232/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.

при секретарі Повзун С.В.

представнику позивача ОСОБА_1

представнику відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пантелєєвної про стягнення боргу за договором позики, втрат від інфляції, процентів за користування коштами, пені,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 23 травня 2017р. звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 9712 грн. з яких 8684 грн. основна сума боргу за договором позики, що 350 Євро станом на 22 травня 2017р., 101 грн. 3% річних, 927 грн. пеня за несвоєчасне повернення боргу. В обґрунтування позову посилалась на те, що 30.12.2013р. ОСОБА_4 позичила у неї в борг, 450 Євро. Протягом 2014 року повернула 100 Євро, а решту 350 Євро зобовязувалась повернути до 30.07.2015р., однак зобовязання не виконала, тому 29 грудня 2015р. зобовязалась повернути борг протягом 2016р. 3% річних складає за період з 01.01.2017р. по 22.05.2017р. 142 дні -101 грн. та пеня за вказаний період складає 927 грн.

В судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 12624 грн. з яких 8684 грн. основна сума боргу за договором позики, що 350 Євро станом на 22 травня 2017р., 178 грн. 3% річних, 1564 грн. пеня за несвоєчасне повернення боргу, 708 грн. інфляційних втрат, 640 грн. судового збору та 850 грн. плати за правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав просив його задовольнити, з вищенаведених підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково в частині наявності боргу за договором позики в сумі 350 Євро та стягнення 3% річних, 640 грн. судового збору та 850 грн. за надання правової допомоги.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказані правові висновки висловлені Верховним Судом України в постановах №6-1967цс15 від 11.11.2015р. та № 6-63цс13 від 18.09.2013 р.

Як встановлено в судовому засіданні, 30 грудня 2013р. ОСОБА_4 позичила у борг в ОСОБА_3 450 Євро з зобовязанням повернути до кінця 2014р.

100 Євро ОСОБА_4 повернула ОСОБА_3 протягом 2014 року та зобовязалась повернути 350 Євро до 27 грудня 2015р., однак борг не повернула.

Дані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, письмовими розписками, написаними власноручно відповідачем ОСОБА_4 30.12.2014р., 29.12.2015р. та визнаються представником відповідача.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року № 6-1672цс16.

Офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановлений Національним банком України станом на 19.09.2017р. становить за 100 Євро 3128,0675 грн.

Оцінивши наявні у справі докази, враховуючи наявність у позивача ОСОБА_3 оригіналу написаної відповідачем розписки від 29.12.2015р. суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_4 не виконала своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення їй зазначених у розписці коштів, а тому на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики у сумі 10948,24 грн. (350 Євро х 3128,0675 грн.).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заявляючи вимогу про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, позивач просив стягнути кошти у сумі 178 грн. за період з 01.01.2017р. по 06.09.2017р., тому суд діє в межах заявлених позивачем вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме ця сума 178 грн. (трьох процентів річних від простроченої суми) за період з 01.01.2017р. по 06.09.2017р.

Також, за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-771цс15 від 27.01.2016 року.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом якої ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_3 грошові кошти в іноземній валюті -350 Євро, тому до таких грошових зобовязань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях не підлягає застосуванню, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 708 грн. інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Згідно ч.1 ст.611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу чч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Однак, враховуючи те, що у договорі позики сторонами не було обумовлено забезпечення виконання зобовязання застосуванням неустойки (пені), тому позовні вимоги в частині стягнення 1564 грн. пені за період з 01.01.2017р. по 06.09.2017р. задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представництво в суді інтересів ОСОБА_3 здійснював адвокат ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 20.05.2017р. та протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 07.09.2017р. її допущено до участі в даній справі, як особу, яка надає правову допомогу позивачці.

Згідно довідки №73/17 від 20.05.2017р. за надання правової допомоги позивач сплатила адвокату ОСОБА_1 850 грн.

Загальна кількість годин участі адвоката ОСОБА_1 лише в судових засіданнях по даній справі становить 46 хв. (43 хв. + 3 хв.), а тому граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за участь у судових засіданнях по даній справі становить 2944 грн. (1600 грн. х 40 : 100 х 46 хвилин). Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а позивач сплатила адвокату за правову допомогу 850 грн., тому враховуючи положення ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 850 грн. витрат на правову допомогу.

Також, відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640 грн. судових витрат, сплачених при подачі позову, а всього 1490 грн. судових витрат (640 грн. + 850 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 84, 88, 208, 209, 212215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 Пантелєєвної на користь ОСОБА_3 12 616,24 грн. (дванадцять тисяч шістсот шістнадцять гривень двадцять чотири копійки), з яких: 10948,24 грн. (десять тисяч девятсот сорок вісім гривень двадцять чотири копійки) боргу за договором позики, 178 грн. (сто сімдесят вісім гривень) трьох процентів річних за прострочення виконання зобовязання, 1490 грн. (одна тисяча чотириста девяносто гривень) судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів після проголошення рішення до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський райсуд.

Суддя: