Справа № 361/757/17 Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/2638/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 31.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря : Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Бендика Дмитра Михайловича щодо складання акту про невиконання рішення суду, заінтересована особа - Погребська сільська рада Броварського району Київської області,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просив визнати протиправними (незаконними) дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Броварський МР ВДВС ГТУЮ у Київській області) Бендика Д.М. щодо складання акту від 24 січня 2017 року про невиконання рішення суду та скасувати вказаний акт.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на виконанні у Броварському МР ВДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавчий лист № 2/361/32/16, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області 30 серпня 2016 року, про зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнити садибу по АДРЕСА_1 Броварського району Київської області від собак в кількості, що перевищують встановлену «Правилами утримання домашніх тварин та інших тварин і поводження з ними на території села Погреби Броварського району Київської області», які затверджені рішенням Погребської сільської ради Броварського району Київської області від 19 липня 2013 року № 1212-23-VІ, а саме понад три тварини цього виду. Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем Бендиком Д.М. складено акт від 24 січня 2017 року, в якому засвідчено наявність на подвір'ї боржника ОСОБА_2 собак у кількості понад дозволену, а саме вказано на наявність трьох дорослих собак і восьми цуценят, у зв'язку з цим зроблено висновок про невиконання боржником рішення суду.

Заявник вважає, що встановлені державним виконавцем обставини не свідчать про невиконання рішення суду, оскільки на час виходу за місцем утримання собак на подвір'ї знаходилось лише три дорослі тварини (собаки), а цуценята, кількість яких не обмежена зазначеними Правилами, не повинні були враховуватись державним виконавцем при складенні акту.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заявник, через представника за довіреністю ОСОБА_7, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 30 серпня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист № 2/361/32/16 про зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнити садибу по АДРЕСА_1 Броварського району Київської області від собак в кількості, що перевищують встановлену «Правилами утримання домашніх тварин та інших тварин і поводження з ними на території села Погреби Броварського району Київської області», які затверджені рішенням Погребської сільської ради Броварського району Київської області від 19 липня 2013 року № 1212-23-VІ, а саме понад три тварини цього виду.

За зверненням Погребської сільської ради Броварського району Київської області постановою державного виконавця Броварському МР ВДВС ГТУЮ у Київській області від 1 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження.

Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем Бендиком Д.М. складено акт від 24 січня 2017 року, в якому засвідчено, що боржник рішення суду не виконав, адже на його подвір'ї у вол'єрі перебувають три дорослих собаки (порода різеншнауцер) та вісім цуценят. Зі слів понятих 22 та 23 січня 2017 року тварин було більше трьох, а ОСОБА_2 та ОСОБА_8 пояснили, що собаки були роздані. Сам же боржник вказав, що рішення суду виконано, оскільки лімітується кількість дорослих тварин (3 тварини).

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що акт державного виконавця про невиконання рішення суду за своєю формою та змістом відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстав для визнання його дій протиправними та скасування оскаржуваного акту немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом ухвалення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 18).

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 31 ЦПК України).

Порівнюючи зміст судового рішення від 9 лютого 2016 року, на виконання якого видано виконавчий лист, та відомості, які засвідчені в оскаржуваному акті, слід дійти висновку, що державний виконавець виходив виключно із приписів резолютивної частини вказаного рішення і мав всі підстави зазначити про наявність більшої кількості тварин (деталізувавши їх вік: три дорослі собаки та вісім цуценят), оскільки у ній чітко зазначено кількість тварин, яка у разі повного виконання рішення суду може бути залишена боржником у садибі, а саме: три тварини цього виду. В той же час в рішенні не вказано, що мають рахуватись лише дорослі тварини і що не повинні враховуватись цуценята, а державний виконавець не наділений повноваженнями розширено тлумачити зміст судового рішення.

Встановлено, що дослівне розуміння резолютивної частини рішення суду з боку державного виконавця при виконанні виконавчого документа є правомірним, а інакше розуміння боржником змісту рішення не є безумовною підставою для скасування складеного акту з огляду на положення ст. 31 Закону № 1404-VIII, якою передбачено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця щодо складання акту про невиконання рішення суду є правомірними, оскільки він не мав достатніх і безсумнівних підстав для того, щоб зазначити в даному акті про звільнення садиби від собак, в зазначеній судом кількості.

Посилання боржника на те, що обмеження щодо кількості утримуваних тварин стосуються лише дорослих тварин не може бути підставою для визнання дій державного виконавця протиправними та спростовуються вище наведеними висновками. При цьому, у разі складення акту про наявність на подвір'ї боржника лише трьох тварин, то це б не відповідало дійсності, а у разі зазначення про виконання рішення суду, то це б призвело до закінчення виконавчого провадження і при наявності виявлених обставин і саме такого тлумачення змісту судового рішення державним виконавцем були б порушені права стягувача.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, яка, на думку колегії, постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

М.В. Мережко