Справа № 369/8165/17
Провадження № 2/369/3417/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21.09.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Ведмеденко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Києво-Святошинської РДА Київської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Києво-Святошинського районного суду, Київської області, мотивуючи це тим, що, сторони з 2006 року знаходилися в цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3.

З 2009 року батьки дитини не живуть разом. У даний час дитина проживає з позивачем, вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. У позивача нема ніякого зв'язку з відповідачем, який мешкає в іншому місті.

Неодноразові спроби позивача встановити зв'язок з відповідачем та отримати дозвіл на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітньої дитини, відповідачем ігноруються, тому це питання в добровільному порядку між ними не врегульоване.

Батьківські обов'язки відповідачем не виконуються, зв'язок з ним відсутній, відомості про його фактичне перебування відсутні, саме тому позивач не має ніякої можливості, а ні оформити проїзний документ для неповнолітньої дитини, а ні у разі необхідності отримати дозвіл на виїзд дитини у її супроводі за кордон з метою її оздоровлення, відпочинку, розширення світогляду та духовного розвитку.

Дитина потребує оздоровлення, на даний час у позивача є можливість виїхати разом з дитиною за кордон, до країн Європи, для відпочинку та оздоровлення дитини. Але, так як зв'язок та спільна мова з відповідачем відсутні, не можливо отримати від нього відповідний дозвіл на виїзд та оформлення документів на дитину, так як він відмовляється виходити на зв'язок.

Тому позивач просила суд надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16 років.

В судове засідання позивач не з'явилась, згідно заяви просила слухати справу у свою відсутність, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа в судове засідання не з»явилась, про день слухання справи повідомлена, згідно заяви просила слухати справу у свою відсутність.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_3, батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23.10.2009.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі не перебували.

Позивач проживає разом з донькою за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Красноторської селищної ради Донецької області №1993/02-28 від 13.07.2017.

В позовній заяві позивач вказує, що дитина потребує оздоровлення, у позивача є можливість виїхати разом з дитиною за кордон, до країн Європи для відпочинку та оздоровлення дитини, проте відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон.

Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст.313 Цивільного кодексу України, зокрема ч.3 такої визначає, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п.4).

Відповідно до п.п.1 п.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене, діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, проте, встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім того, положеннями чинного законодавства передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди матері на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріпленого ст.ст.141, 157 СК України.

Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

При вирішенні спору суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Не можна задовольняти позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушене в майбутньому і щодо якого невідомо, чи буде воно порушене, зокрема, вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного з батьків, оскільки невідомо, чи буде необхідність в отриманні дозволу, а якщо і настане така необхідність, можливо, відповідач безперешкодно його надасть.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В позовній заяві, щодо отримання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька, позивачем не вказано конкретну країну та конкретний період часу, на який позивач просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Крім того, позивачем не надано будь - яких доказів, що відповідач відмовив їй у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, в тому числі не надано доказів, що позивач попередньо зверталась до нотаріуса з метою оформлення нотаріально посвідченої згодою другого з батьків на виїзд дитини за кордон, і відповідач ухилився від надання такого дозволу.

За викладених обставин, суд вважає, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон на такий період, як зазначає позивачка, а саме до досягнення дитиною 16 років, без згоди батька, грубо порушуватиме його право на участь у вихованні дитини та фактично позбавить його можливості знати про місцезнаходження доньки, умови проживання та інші обставини стосовно неї, що згідно із вимогами статті 313 ЦК України, статей 141, 157 Сімейного кодексу України, положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, є неприпустимим.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 150, 153, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 216, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Києво-Святошинської РДА Київської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Дубас Т.В.