У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л,Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» про розірвання трудового договору та зобов'язання видати довідку про роботу на підприємстві, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія», в інтересах якого діє ОСОБА_7, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк між ним та ПАТ «Таврійська будівельна компанія»; визнати його звільненим з роботи у ПАТ «Таврійська будівельна компанія» за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку із порушенням трудового законодавства з 30 вересня 2014 року; стягнути з відповідача на його користь 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; зобов'язати ПАТ «Таврійська будівельна компанія» надати довідку про роботу позивача на даному підприємстві із зазначенням спеціальності та кваліфікації.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що з 22 вересня 2003 року він перебував у трудових відносинах з ВАТ «Херсонський КСВМ». 01 лютого 2005 року підприємство реорганізовано та перейменовано на ПАТ «Таврійська будівельна компанія». З листопада 2013 року підприємство перестало вчасно виплачувати заробітну плату, у зв'язку із цим він неодноразово звертався до керівництва із заявами про її виплату, однак будь-якої відповіді не отримував. 23 вересня 2014 року він написав заяву про звільнення на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з 30 вересня 2014 року, однак зазначену заяву у нього не прийняли, тому він направив її на адресу відповідача через поштове відділення. Також він звертався до відповідача із заявою про видачу заборгованості із заробітної плати, проведення кінцевого розрахунку та видачу трудової книжки, однак відповідачем заява залишена без задоволення.

Посилаючись на вищевказані обставини, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди залишені без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Оскаржуваним Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 02 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2016 року, поновлено ОСОБА_6 строк звернення до суду із даним позовом та позов задоволено.

Розірвано трудовий договір, укладений на невизначений строк між ОСОБА_6 та ПАТ «Таврійська будівельна компанія».

Визнано ОСОБА_6 звільненим з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» за п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням трудового законодавства з 30 вересня 2014 року.

Зобов'язано ПАТ «Таврійська будівельна компанія» надати ОСОБА_6 довідку про роботу на даному підприємстві із зазначенням спеціальності та кваліфікації ОСОБА_6

У касаційній скарзі ПАТ «Таврійська будівельна компанія», в інтересах якого діє ОСОБА_7, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки ПАТ «Таврійська будівельна компанія» не виконувало законодавство про працю, в частині належної виплати заробітної плати, а тому позивач має право на розірвання трудового договору за власним бажанням у визначений ним строк, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Крім того, відповідно до вимог ст. 49 КЗпП України, відповідач зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Зазначені висновки судів відповідають вимогам матеріального і процесуального закону та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами попередніх інстанцій установлено, що наказом від 22 вересня 2003 року № 144 к/пр. ОСОБА_6 прийнято на посаду електромонтера з ремонту і обслуговування устаткування в цеху № 1 у ВАТ «Херсонський КСВМ», правонаступником якого є ПАТ «Таврійська будівельна компанія».

23 вересня 2014 року ОСОБА_6 було направлено рекомендованим листом з повідомленням на адресу відповідача заяву про звільнення його з посади електромонтера з 30 вересня 2014 року на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з порушенням трудового законодавства України, яку було отримано відповідачем 30 вересня 2014 року.

З 30 вересня 2014 року ОСОБА_6 перестав виходити на роботу до ПАТ «Таврійська будівельна компанія».

14 жовтня 2014 року позивачем було направлено відповідачу заяву з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі з листопада 2013 року, провести кінцевий розрахунок та видати трудову книжку.

Судами також установлено, що відповідач до теперішнього часу не повідомив ОСОБА_6 про результати розгляду зазначеної заяви, трудова книжка на видана, заборгованість по заробітній платі не виплачена, розрахунок при звільнені не здійснений.

Згідно із ст. 21 КЗпП Українисторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівника у певних випадках.

Відповідно до положень ст. 36 КЗпП Українипідставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП Українипрацівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного або трудового договору.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, оскільки поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника значення не мають.

Отже, за змістом ст. 38 КЗпП Українипрацівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово. Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій правильно встановили, що оскільки ПАТ «Таврійська будівельна компанія» не виконувало законодавство про працю, в частині належної виплати заробітної плати, тому позивач має право на розірвання трудового договору та звільнення за власним бажанням у визначений ним строк відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача видати позивачу довідку про роботу на даному підприємстві з зазначенням його спеціальності та кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, як того вимагає ст. 49 КЗпП України.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судамим правильно встановлені та належно перевіреніобставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судовірішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія», в інтересах якого діє ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова О.І.Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Головуючий Судді: