Справа №592/5722/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/1463/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

25 травня 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 22 березня 1996 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО», працюючи слюсарем-ремонтником.

26 квітня 2017 року він був звільнений за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

На день звільнення з роботи ПАТ «Сумське НВО» нарахувало позивачу заробітну плату за період з грудня 2016 року по 01 квітня 2017 року, але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовилося.

Просила стягнути на користь позивача з ПАТ «Сумське МНВО» 38199,10 грн. - нараховану, але не виплачену позивачу заробітну плату; середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 7639 грн. 82 коп. - до дня ухвалення рішення; вихідну допомогу в сумі 22919 грн. 46 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 64318 грн. 42 коп.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 квітня 2017 року по 24 липня 2017 року у сумі 26238 грн. з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО» в дохід держави судовий збір у сумі 640 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське МНВО», посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення з ПАТ «Сумське МНВО» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 26238 грн. до 14036 грн. 80 коп. з послідуючим утриманням податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції при визначенні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не врахував той факт, що у ПАТ «Сумське МНВО» діє режим неповного робочого тижня (понеділок, вівторок, середа), встановлений наказом товариства № 75 від 21 березня 2014 року.

Рішення суду не оскаржується в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України, не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Гоча В.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 22 березня 1996 року по 26 квітня 2017 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО» (а.с. 7-9).

Згідно з наказом ПАТ «Сумське МНВО» № 3774/ВК від 25 квітня 2017 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 8-9).

З довідки ПАТ «Сумське МНВО» № 16-07/765 від 21 липня 2017 року убачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 438 грн. 65 коп., а середньомісячна заробітна плата - 9184 грн. 19 коп. (а.с. 27).

Відповідно до наказу ПАТ «Сумське МНВО» № 75 від 21 березня 2014 року, у ПАТ «Сумське МНВО» встановлений режим неповного робочого тижня, а саме триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа (а.с. 28).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення ПАТ «Сумське МНВО» трудового законодавства, а саме вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України щодо несвоєчасної виплати заробітної плати позивачу та обґрунтовано стягнув з відповідача на його користь заборгованість з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Пунктом 8 постанови передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи, що на момент звільнення позивача належні йому від підприємства суми при звільненні не були виплачені вчасно, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, визначаючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Судом не враховано, що згідно з наказом ПАТ «Сумське МНВО» № 75 від 21 березня 2014 року на підприємстві встановлений триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа.

З урахуванням наказу ПАТ «Сумське МНВО» № 75 від 21 березня 2014 року про триденний робочий тиждень, кількість робочих днів на підприємстві за період з 26 квітня 2017 року по 24 липня 2017 року складає 32 робочих дні (травень - 12 робочих днів; червень - 11 робочих днів; липень - 9 робочих днів). Враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача становить 438,65 грн., на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14036,80 грн. (438,65 грн. х 32 робочих дні) з утриманням всіх податків та інших обов'язкових платежів, а не у розмірі 26238 грн., як стягнено судом першої інстанції.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову на 53 % (14036,8 грн. х 100% : 26 238 грн.), слід стягнути з ПАТ «Сумське МНВО» в дохід держави 339 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (640 грн. х 53 % : 100 %) та у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги на 100 %, компенсувати ПАТ «Сумське МНВО» за рахунок держави 704 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судових витрат, на підставі п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 липня 2017 року змінити в частині виплати розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 квітня 2017 року по 24 липня 2017 року в сумі 14036 грн. 80 коп. та в дохід держави 339 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за рахунок держави 704 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -