печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Литвинової І.В.

при секретарі Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» про спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому, враховуючи ухвалу про закриття провадження у частині вимог від 02.10.2017, просив визнати недостовірною та такою, що порочить його ділову репутацію, інформацію поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 під час ефіру відповідача-телеканалу «ICTV» відповідачем ОСОБА_2 і зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ефірі телеканалу «ICTV» у телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» були показані сюжети, коментовані ведучою та іншими особами, у тому числі відповідачем ОСОБА_2, якою було сказано:

«Виділення землі своїм же компаніям під забудову дорогущої землі під Києвом.» (00:41-00:46 сек. запису);

«Мало того, як виявилося ОСОБА_1, крім того, що виділяв землю і заробляв тут гроші в Україні на цьому. Він їх виводив закордон і в Польщі має чудовий бізнес, оформлений на ту саму компанію, що і тут у його мами «Сарафан» і там чудово так само займається будівництвом.» (05:00-05:16 сек. запису);

«Після цього ОСОБА_1 сказав, що «Я вже не переховуюсь.» (06:01-06:02 сек. запису).

Під час згадуваної трансляції програми також було озвучено:

«Мер Ірпеня ОСОБА_1 спокійно закриває чергове засідання Ірпінської ради, хоча нещодавно він перебував ледь не у всеукраїнському розшуці.» (00:00-00:10 сек. запису);

«Мер по сусідству і хазяїн міста Ірпінь ОСОБА_1 тікає, отримавши інформаційний витік з прокуратури.» (00:52-00:57 сек. запису);

«Замість нього - заступник ОСОБА_3.» (01:39-01:41 сек. запису).

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог наголошено, що вищезазначену недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, було донесено невизначеному колу осіб, оскільки поширено в загальнодоступній мережі Інтернет, є фактичними даними та має характер наклепу, тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить позивача.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 подав заяву про відмову від позову у частині вимог до Громадської організації «Центр протидії корупції», яке задоволено та постановлено відповідну ухвалу суду /а. с. 184/. Решту позовних вимог підтримав повністю з підстав, наведених у ньому з врахуванням поданих додаткових письмових пояснень та просив задовольнити /а. с. 76-81, 185-186/.

Представник відповідача ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» - Фоменко Л. А. у судовому засіданні заперечувала позов та просила відмовити у повному обсязі, посилаючись на доводи, які викладені у письмових поясненнях, що містяться у матеріалах справи /а. с. 53-57/.

Присутня представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 також заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити, обґрунтовуючи свою думку доводами, викладеними у письмових запереченнях /а. с. 105-109/.

Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності, що задекларовано ст.ст. 3, 28 Основного закону.

За приписами статті 32 Основного Закону України, передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно з змістом частини 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування.

Згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму ВСУ вказаними у пункті 15 постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Верховний суд України у пункті 18 постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» у телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» під час транслювання сюжетів було сказано: «Мер Ірпеня ОСОБА_1 спокійно закриває чергове засідання Ірпінської ради, хоча нещодавно він перебував ледь не у всеукраїнському розшуці.» (00:00-00:10 сек. запису); «Мер по сусідству і хазяїн міста Ірпінь ОСОБА_1 тікає, отримавши інформаційний витік з прокуратури.» (00:52-00:57 сек. запису); «Замість нього - заступник ОСОБА_3.» (01:39-01:41 сек. запису). У тому числі відповідач ОСОБА_2 висловилася, сказавши: «Виділення землі своїм же компаніям під забудову дорогущої землі під Києвом.» (00:41-00:46 сек. запису); «Мало того, як виявилося ОСОБА_1, крім того, що виділяв землю і заробляв тут гроші в Україні на цьому. Він їх виводив закордон і в Польщі має чудовий бізнес, оформлений на ту саму компанію, що і тут у його мами «Сарафан» і там чудово так само займається будівництвом.» (05:00-05:16 сек. запису); «Після цього ОСОБА_1 сказав, що «Я вже не переховуюсь.» (06:01-06:02 сек. запису), що позивач вважає недостовірною інформацією, такою, що порушує його особисті немайнові права.

В якості доказу поширення відповідачем ТОВ «МК ТРК» (ICTV) ІНФОРМАЦІЯ_1 оспорюваної інформації стороною позивача надано запис на оптичному диску, що долучений до матеріалів справи /а. с. 14/. Разом з тим, аудіовідеозапис не містить індивідуальних ознак, якими підтверджується належність такого продукту виробництва відповідачеві ТОВ «МК ТРК» (ICTV) та його поширення останнім, наприклад найменування, позивні, логотип або емблема телекомпанії, як це передбачено спеціальним Законом України «Про телебачення і радіомовлення».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» передача (телерадіопередача) - це змістовно завершена частина програми телерадіопрограми), яка має відповідну назву, обсяг трансляції, авторський знак, може бути використана незалежно від інших частин програми і розглядається як цілісний інформаційний продукт. За приписами частин 1, 3 статті 46 вказаного Закону України «Про телебачення і радіомовлення», телерадіоорганізація зобов'язана повідомляти свої вихідні дані (найменування, позивні, логотип або емблему), під час ефірного часу телерадіоорганізація використовує логотип або інші вихідні дані.

Судом встановлено, відповідач ТОВ «МК ТРК» (ICTV) не є власником відеохостингу YOUTUBE, на якому, як вказано у позовній заяві, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 містився спірний відеоматеріал, не здійснював його розміщення, і за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 такий запис не міститься.

Станом на день постановлення судового рішення сторонами визнається, що спірний відеозапис відсутній за вказаними посиланнями.

Відповідно до частини 4, 5 статті 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту.

Встановлено, що адвокатський запит представника позивача про надання матеріалів та відеозапису сюжету «ІНФОРМАЦІЯ_2», які транслювалися ІНФОРМАЦІЯ_1, на електронному носії було подано відповідачеві ТОВ «МК ТРК» (ICTV) у строк понад 14 днів, коли запис ефіру програми (сукупності передач) вже було знищено, тому перевірити зміст програми за вказану дату неможливо, публічне сповіщення передачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» здійснювався із попереднім записом і не транслюється у прямому ефірі, оригінальний примірник вказаного твору не зберігся /а. с. 82, 83/.

Як вбачається, висловлювання відповідача ОСОБА_2, які містить спірний запис, відтворені уривками, тому за таких обставин, є підстави вважати, що наданий суду аудіовідеоматеріал не містить повного інтерв'ю або лише коментаря останньої.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Окрім того, Верховним судом України наголошено у пункті 19 вказаної постанови Пленуму, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за виключенням винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Кваліфікація поданої в тексті інформації як фактологічної (ствердної) або суб'єктивно-оцінної (суб'єктивна думка, припущення, оцінне судження) має значення для з'ясування підстав юридизації спірного тексту, наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації та враховуючи вищенаведене, суд надходить до висновку, що інформація про спростування якої пред'явлено вимоги є оціночним судженням, а тому відсутні підстави вважати, що дана інформація є недостовірною.

Згідно з ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Спірна інформація, яку позивач у даному позові просить визнати недостовірною інформацією відносно нього, є нічим іншим, як оціночними судженнями, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права.

Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997), що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.

Враховуючи наведену статтю 10 Європейської Конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.

Наводячи конкретну практику Європейського суду з прав людини по застосуванню статті 10 Конвенції, можна відзначити такі справи як «Обершлік проти Австрії», «Лінгенс проти Австрії», у якій йшлося про те, що критика є неприпустимою й карною за умови її спрямування проти звичайної людини, і є припустимою відносно політика», також у справі «Кастелс проти Іспанії», судді дійшли висновку, що правдивість висловлювань взагалі не має значення, якщо справа представляє великий суспільний інтерес.

Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації.

У справі «Єрусалим проти Австрії» суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. У п. 36 рішення вказано, що свобода вираження поглядів важлива для кожного, для народного обранця вона ще важливіша, бо він (чи вона) представляє електорат, привертає увагу до його першочергових турбот і захищає його інтереси».

У п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хендісайд проти Сполученого королівства» від 07.12.1976 вказано, що свобода вираження поглядів складає одну із основних підвалин суспільства, одну із основних умов його прогресу та розвитку кожного особа. Обмежувана пунктом 2 ст. 10 свобода вираження поглядів пов'язана не лише з «інформацією» або з «ідеями», які ображають, шокують або непокоять країну або якусь частину суспільства. Цього потребують плюралізм, толерантність та дух відкритості, без яких не може бути демократичного суспільства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Українська Прес-Група» проти України» викладено, що суд вважає, що публікації містили критику двох політиків, яка була викладена жорсткою, полемічною, саркастичною мовою. Немає сумніву, що для позивачів вони були образливими і навіть шокуючими. Проте, обираючи свою професію, вони залишили себе відкритими для суворої критики і пильного нагляду; це той тягар, який політики мають прийняти в демократичному суспільстві.

Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені.

Позивач ОСОБА_1 обіймає посаду міського голови м. Ірпінь і має повноваження, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», відтак є публічною особою у розумінні понять Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Інформацію, яку позивач вважає недостовірними твердженнями, не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, з огляду на її зміст, не містить оцінки дій позивача або властивих йому моральних якостей, його особистої характеристики.

Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що відсутні підстави вважати інформацію, яка є оціночними судженнями, недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Також позивачем залишилося недоведеним поширення спірного запису в телеефірі відповідача ТОВ «МК ТРК» (ICTV) та у мережі Інтернет, відповідно і висловленої суб'єктивної думки відповідача ОСОБА_2

На підставі та керуючись ст.ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 16, 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 61, 79, 88, 169, 209, 212-215, 223, 292, 294 ЦПК України, Законом України «Про інформацію», Постановою Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» про спростування недостовірної інформації - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова