У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного договору від 13 липня 2008 року № ACTRRX24650010 ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 3 431 грн 67 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. На порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 13 січня 2015 року, у нього виникла заборгованість у розмірі 43 747 грн 18 коп., з яких: 05 грн 56 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 41 182 грн 23 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 059 грн 39 коп. - штраф (процентна складова), яку просив стягнути позивач.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Рівненської області від 01 листопада 2016 року рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «А-Банк» просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 липня 2008 року між ПАТ «А-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір №АСЕRRХ24650010, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3431 грн 67 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2013 року в цивільній справі № 571/1317/13-ц за позовом ПАТ «А-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з останнього на користь ПАТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 липня 2008 року в розмірі 7 577 грн 62 коп., яка складається із: 2 029 грн 50 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 88 грн 63 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 60 грн 06 коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 899 грн 42 коп. - штраф (процентна складова), а також судовий збір - 249 грн 40 коп. Рішення набрало законної сили.

На його виконання Рокитнівським районним судом Рівненської області 27 грудня 2013 року видано виконавчий лист, на підставі якого 13 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження.

Матеріали справи містять квитанцію від 14 лютого 2014 року, з якої вбачається, що кошти в сумі 7 577 грн 62 коп. перераховані ОСОБА_4 на рахунок ПАТ «А-Банк», призначення платежу: заборгованість згідно з рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2013 року.

Постановою державного виконавця від 17 березня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з добровільним виконанням рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за період з часу ухвалення рішення суду, з 19 листопада 2013 року, по час фактичного виконання відповідачем даного рішення, 14 лютого 2014 року, а тому, неможливо встановити розмір та обґрунтованість позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно виходив із того, що предметом позову є прострочені відсотки, пеня та штрафи згідно розрахунку заборгованості за період з 13 липня 2008 року по 13 січня 2015 року, що знаходиться в матеріалах справи.

Ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафу, апеляційний суд, керуючись ч. 2 ст. 258 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по відсотках за користуванням кредитом, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що указана заборгованість нарахована після виконання рішення суду від 19 листопада 2013 року, а саме 24 лютого 2014 року, тому такі позовні вимоги є безпідставними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що ПАТ «А-Банк» звернулося до суду із позовом у межах строку позовної давності, оскільки пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту («Розстрочка») (Стандарт), які є складовою частиною кредитного договору, передбачено спеціальний строк позовної даності по вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, штрафів та пені тривалістю 5 років є необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається із матеріалів справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 13 липня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, тому суд правильно керувався строком визначеним у ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції обґрунтовано скасоване апеляційним судом, тому відсутні підстави залишати його без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Демяносов

Ю.Г.Іваненко