28.04.2017 Єдиний унікальний номер 205/7081/15-ц
Єдиний унікальний № 205/7081/15
Провадження № 2/205/705/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, державний нотаріус Другої дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, ?

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, державний нотаріус Другої дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що рішенням № 399 від 29 липня 1970 року Ленінського районного Виконкому у м. Дніпропетровську ОСОБА_3 було надано право на індивідуальне будівництво житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А.

20 серпня 1970 року ОСОБА_3 отримав акт про відвід земельної ділянки під будівництво житлового приміщення, загальною площею 0,07 га за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, 4-А.

20 серпня 1970 року між ОСОБА_3 та Ленінською районною радою депутатів у м. Дніпропетровську було укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, 4-А для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності.

Будівництво житлового будинку ОСОБА_3 відбувалось у період часу з 1970 року по 1973 рік. У 1973 році ОСОБА_3 закінчив будівництво житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, 4-А. Вищезазначений житловий будинок ОСОБА_3 побудував разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 в період перебування у шлюбі.

24 березня 1988 року було оформлено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А. Відповідно до технічного паспорту зазначена характеристика будівель і споруд: А-1 житловий будинок площею 85,2 кв.м., Б - літня кухня площею 11,7 кв.м., В - сарай площею 15 кв.м., Д - вхід до погребу площею 3,1 кв.м., Е вбиральня, Ж душ.

Житловий будинок літ. А-1 складається з: 1-1 коридор площею 5,9 кв.м., 1-2 кухня, 1-3 житлова кімната площею 19,3 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 11,8 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 6,2 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м.

24 серпня 1999 року помер батько позивача ОСОБА_3. На день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А.

За життя ОСОБА_3 не встиг належним чином зареєструвати право власності на вищезазначене домоволодіння.

Оскільки домоволодіння № 4-а по вул. Ульянівській в селищі Таромське в м. Дніпропетровську було побудоване ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час подружнього життя, то кожному з подружжя належить по ? частини домоволодіння.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складалася з ? частини домоволодіння № 4-а по вул. Ульянівській в селищі Таромське в м. Дніпропетровську.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 були позивач та її мати ОСОБА_4

ОСОБА_4 дружина померлого спадщину прийняла фактично, оскільки проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем на день його смерті.

03 квітня 2016 року померла мати позивача ОСОБА_4.

14 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Другої дніпропетровської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Постановою нотаріуса відносно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-а позивачу було відмовлено у звязку із відсутністю реєстрації права власності.

На підставі вищезазначеного позивач ОСОБА_1 просить визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ? частину права власності в порядку спільного сумісного майна подружжя з її чоловіком ОСОБА_3, на закінчене будівництвом домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-а, який складається з: 1-1 коридор площею 5,9 кв.м., 1-2 кухня, 1-3 житлова кімната площею 19,3 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 11,8 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 6,2 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м., та ? частину права власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, на закінчене будівництвом домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-а, який складається з: 1-1 коридор площею 5,9 кв.м., 1-2 кухня, 1-3 житлова кімната площею 19,3 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 11,8 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 6,2 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м., а в цілому на ? частини права власності на закінчене будівництвом домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-а, який складається з: 1-1 коридор площею 5,9 кв.м., 1-2 кухня, 1-3 житлова кімната площею 19,3 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 11,8 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 6,2 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м.; визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на ? частину в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 на закінчене будівництвом домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-а, який складається з: 1-1 коридор площею 5,9 кв.м., 1-2 кухня, 1-3 житлова кімната площею 19,3 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 11,8 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 6,2 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м.; визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 3/4 частини в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, на закінчене будівництвом домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-а, який складається з: 1-1 коридор площею 5,9 кв.м., 1-2 кухня, 1-3 житлова кімната площею 19,3 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 11,8 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 6,2 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м.; визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на закінчене будівництвом домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-а, який складається з: 1-1 коридор площею 5,9 кв.м., 1-2 кухня, 1-3 житлова кімната площею 19,3 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 11,8 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 6,2 кв.м., загальною площею 59,8 кв.м. вцілому.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання третя особа державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 не зявилася. Про день, місце та час проведення судового розгляду сповіщена належним чином. До суду надіслала письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності відповідно до діючого законодавства.

В судове засідання третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції не зявилась. Про день, місце та час проведення судового розгляду сповіщена належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що рішенням № 399 від 29 липня 1970 року Ленінського районного Виконкому у м. Дніпропетровську ОСОБА_3 було надано право на індивідуальне будівництво житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, 4-А.

20 серпня 1970 року ОСОБА_3 отримав акт про відвід земельної ділянки під будівництво житлового приміщення, загальною площею 0,07 га за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, 4-А. /а.с. 19/

20 серпня 1970 року між ОСОБА_3 та Ленінською районною радою депутатів у м. Дніпропетровську було укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, 4-А для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності. /а.с. 20-21/

Згідно акту приймальної комісії огляду будівництва розташованого на садибі № 2 по вулиці Ульянівській в сел. Таромське в м. Дніпропетровську, комісія встановила, що будівництво розпочате в 1970 року та закінчене в 1973 року та предявлений до здачі будинок гр. ОСОБА_3, який знаходиться в сел. Таромське вул. Ульянівська будинок № 2 в м. Дніпропетровську вважати прийнятими в експлуатацію. /а.с. 22/

З технічного паспорту на домоволодіння № 4-а по вул. Ульянівській в сел. Таромське у м. Дніпропетровську, який складений станом на 20 жовтня 2015 року, вбачається, що житловий будинок літ. А-1, складається з:1-1 коридор площею 5,9 кв.м., 1-2 кухня площею 7,9 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 19,3 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 12,7 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 6,2 кв.м., загальною площею 61,5 кв.м. /а.с. 48-50/

24 серпня 1999 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 257281, виданого 07 вересня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська. /а.с. 18/

На день смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А.

Після його смерті відкрилася спадщина на частку у домоволодінні, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А, яке він побудував перебуваючи у шлюбі разом із ОСОБА_4 за свого життя.

Згідно матеріалів спадкової справи № 496/2015 після смерті ОСОБА_3, померлого 24 серпня 1999 року з заявою про прийняття спадщини звернулась 17 червня 2015 року ОСОБА_1. /а.с. 71 на звороті/

Постановою № 3026/02-31 від 09 вересня 2015 року державний нотаріус Другої дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_2 відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А, яке належало померлому ОСОБА_3 у звязку із відсутністю реєстрації права власності на домоволодіння. /а.с. 78/

Відповідно до листа наданого КП «ДМБТІ» від 14 липня 2015 року № 8042 зазначено, що право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А не зареєстровано. /а.с. 14/

На момент смерті ОСОБА_3 спадкування в Україні регулювалося нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Стаття 525 ЦК України в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини відповідно до статті 526 ЦК України в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємицями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном в межах шестимісячного

строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР в ред. 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За ЦК України 1963 року спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей 548, 549 ЦК та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 були дружина померлого ОСОБА_4, син ОСОБА_6 та донька ОСОБА_1.

З довідки № 1465 від 12 травня 2015 року вбачається, що на момент смерті ОСОБА_3, померлого 24 серпня 1999 року за адресою: м. Дніпропетровськ, мкр Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-а були зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5. /а.с. 76 на звороті/

25 січня 1969 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Денисенко». /а.с. 76/

Згідно з свідоцтв про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4. /а.с. 76/

11 вересня 1998 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Сорокіна». /а.с. 93/

За життя ОСОБА_3 не встиг належним чином зареєструвати право власності на домоволодіння № 4-а по вул. Ульянівській в селищі Таромське в м. Дніпропетровську.

У 1966-1991 р.р. порядок набуття права власності регулювався Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, та прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови передбачалося, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином за Указом і Постановою підставою виникнення права власності на жилий будинок був факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затверджено Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Відповідно до пунктів 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі правовстановлюючих документів, перелік яких містився у Додатку № 1 до Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 Додатку № 1 правовстановлюючим документом на житловий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Враховуючи, що будівництво житлового будинку здійснено під час дії вказаних норм матеріального права (1966-1991 роки), слід дійти висновку, що право власності на спірний будинок виникло моменту збудування цього будинку.

Статтею 16 Закону України «Про власність», який набув чинності 07 лютого 1991 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві

спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права

регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Оскільки, домоволодіння № 4-а по вул. Ульянівській в селищі Таромське в м. Дніпропетровську було побудоване з 1970 року по 1973 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час подружнього життя, то кожному з подружжя належить по ? частини домоволодіння.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на ? частку домоволодіння, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А.

Після смерті ОСОБА_3, померлого 24 серпня 1999 року спадщину прийняли фактично ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, тобто кожен успадкував по 1/6 частині вищезазначеного домоволодіння, оскільки на момент смерті ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на момент його смерті.

29 травня 2007 року помер ОСОБА_6, про що в Книзі реєстрації смертей 04 червня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 4513. /а.с. 17/

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/6 частину домоволодіння, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 42890910 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась. /а.с. 88/

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 є його мати ОСОБА_4, спадщину ОСОБА_4 прийняла фактично оскільки на момент смерті ОСОБА_6 проживала та були зареєстрована разом з спадкодавцем на момент його смерті.

03 квітня 2016 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 682673, виданого 06 квітня 2016 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. /а.с. 95/.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А, що належала їй, як частина спільної сумісної власності набутої під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3, 1/6 частину домоволодіння після смерті чоловіка ОСОБА_3, 1/6 частину домоволодіння після смерті ОСОБА_6, а всього 5/6 частин домоволодіння, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_1.

Згідно матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4, померлої 03 квітня 2016 року з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1. /а.с. 101 на звороті/

Постановою № 3691/02-31 від 17 листопада 2015 року державний нотаріус Другої дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_2 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А, яке належало померлій ОСОБА_4 у звязку із відсутністю реєстрації права власності на домоволодіння. /а.с. 116 на звороті-117/

Згідно ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У задоволенні позову в частині визнання права власності на ? та на ? частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-А, яка померла 03 квітня 2016 року суд приходить до висновку, що необхідно відмовити, оскільки це суперечить ст. 25 ЦК України.

Відповідно до п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

На основі повного і всебічного зясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 529, 548-549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 1217, 1218, 1220, 1222, 1261, 1268, 1296ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 74, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, державний нотаріус Другої дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на 1/6 частину домоволодіння за адресою: м. Дніпро, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-а, який складається з: 1-1 коридор площею 5,9 кв.м., 1-2 кухня площею 7,9 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 19,3 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 12,7 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 6,2 кв.м., загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., допоміжною площею 13,8 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 24 серпня 1999 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на 5/6 частин домоволодіння за адресою: м. Дніпро, селище Таромське, вул. Ульянівська, буд. 4-а, який складається з: 1-1 коридор площею 5,9 кв.м., 1-2 кухня площею 7,9 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 19,3 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 12,7 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 6,2 кв.м., загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., допоміжною площею 13,8 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 03 квітня 2016 року.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко