Справа № 185/4881/16-ц
Провадження № 2/185/882/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

позивача: ОСОБА_1,

(участь в режимі відеоконференції)

представника позивача: ОСОБА_2,

(участь в режимі відеоконференції)

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_3 про усунення перешкод шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод шляхом виселення, в подальшому уточнивши позовні вимоги, в якому просила усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні квартирою № 47, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вулиця Кравченко, будинок № 6а шляхом її виселення з вищезазначеної квартири.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилалась на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2007 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 33,0 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м від 21.10.1998 року, укладеного між ВАТ «Павлоградська будівельно-монтажна фірма «Домобудівник» та ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Шлюбні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були припинені в 1995 році, що свідчить про те, що сімейні відносини між ними перестали існувати, але ОСОБА_3 продовжує проживати та користуватися вищезазначеною квартирою. Тому вважає, що його права, як власника майна, порушуються.

У судовому засідання позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі на підставах та доводах викладених у позові та просили їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити повністю на тих підставах, що вона не чинить перешкод ОСОБА_4 у користуванні квартирою та на даний час вона її повністю утримує за свій рахунок та сплачує комунальні послуги.

Вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали цивільної справи, приходжу до наступного.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбних відносинах, а у 1995 році шлюб між сторонами був розірваний та на даний час ОСОБА_3 не є членом сімї ОСОБА_4

ОСОБА_4 відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 листопада 2005 року визнаний недієздатним та ОСОБА_1 призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_4

Відповідно до інформації Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області від 21.04.2017 року № 2379/1-5 згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І та ІІ групи внаслідок психічного розладу № 212 від 07.02.2017 року, виданим Червоноградською міською лікарнею, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід І групи внаслідок психічного розладу, зареєстрований та проживає разом з сестрою ОСОБА_1 за адресою: м. Червоноград, вул. Головна, 9/1 і потребує постійного стороннього догляду.

ОСОБА_3 відповідно до довідки та характеристики, які видані головою правління ОСББ «Кравченко,6а» від 09.08.2016 року з 1990 року зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та в повному обсязі сплачує комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Момент набуття права власності за договором врегульований ст. 334 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Так, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2007 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 загальною площею 33,0 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м від 21.10.1998 року, укладеного між ВАТ «Павлоградська будівельно-монтажна фірма «Домобудівник» та ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1, зазначене рішення набрало чинності.

Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості щодо належності права власності на квартиру АДРЕСА_1 відсутні.

Факт відсутності державної реєстрації вищезазначеної квартири не заперечується і сторонами по справі.

Захист права власності врегульований діючими положеннями Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, лише власник майна в розумінні ст. 334 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем, як то передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не було доведено суду той факт, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача про усунення перешкод шляхом виселення не підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_3 про усунення перешкод шляхом виселення - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Бондаренко