Ухвала

іменем україни

22 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому на підставі ст. 185 СК України просила стягнути з відповідача 3 228 грн додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами за період з 01 січня 2014 року по 01 вересня 2015 року, витрати, понесені на підготовку дитини до школи у розмірі 1 240 грн, та додаткові витрати на дитину у розмірі 650 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, за період з 01 січня 2014 року по 01 вересня 2015 року у розмірі 994,19 грн, витрати, понесені на підготовку дитини до школи, у розмірі 1 240 грн, витрати за надану юридичну допомогу - 250 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, скасовано його в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат на лікування дитини за період з 01 січня 2014 року по 01 вересня 2015 року у розмірі 994,19 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 228 грн додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, за період з 01 січня 2014 року до 01 вересня 2015 року.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати в частині відмови в задоволенні її вимог про стягнення з відповідача 650 грн щомісячно додаткових витрат на утримання дитини і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

У решті судові рішення не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У статті 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди дійшли правильного висновку, що заявляючи вимоги про стягнення з відповідача щомісячно додаткові витрати у розмірі 650 грн до повноліття сина, позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності їх стягнення до повноліття дитини.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суд першої (в незміненій та нескасованій частинах) та суд апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2016 року (в незміненій та не скасованій частинах) та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур О.В. Попович