АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/4225/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1365/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів П'єнти І.В., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою житлово-будівельного кооперативу «Парковий Бульвар» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до житлово-будівельного кооперативу «Парковий Бульвар» про визнання недійсними додаткової угоди до договору та графіка внесення пайових внесків, стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії, та за зустрічним позовом житлово-будівельного кооперативу «Парковий Бульвар» до ОСОБА_3 про припинення правовідношення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом та з врахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог і їх уточнення ОСОБА_4 просила суд визнати недійсною додаткову угоду від 26 січня 2015 року до Договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» від 08 грудня 2014 року та графік внесення пайових внесків, що є невід'ємною частиною угоди; застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на її користь 28 100 грн. як безпідставно отримані кошти; а також визнати за нею майнові права на об'єкт незавершеного будівництва: квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача надати доступ до вказаної квартири і передати всі необхідні документи для оформлення нею у майбутньому права власності на цю квартиру.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08.12.2014 року вона подала заяву про вступ у члени ЖБК «Парковий бульвар» і під час підписання нею договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків його сторінки не були прошиті, і вона була зазначена як член ЖБК. Умовами підписаного нею договору було визначено, що зростання вартості одного квадратного метра можливе при зростанні курсу долара понад 5% і про таке зростання її мають повідомити попередньо за 10 днів. Після підписання договору АДРЕСА_1 від 08.12.2014 року позивачкою було сплачено перший внесок у розмірі 2600 грн. Звернувшись в кінці грудня 2014 року до відповідача для отримання екземпляру Договору, її було повідомлено про те, що її заява про прийняття у члени кооперативу не була розглянута з підстав не проведення загальних зборів членів кооперативу, а рішенням голови кооперативу вона прийнята асоційованим членом кооперативу, у зв'язку з чим їй було запропоновано замінити відповідні сторінки договору та заново підписати Договір. Оскільки асоційований член кооперативу також мав право приймати участь у роботі загальних зборів кооперативу та враховуючи, що іншого житла у м. Хмельницькому у неї немає та на той час вона внесла близько 33% пайових внесків на будівництво квартири, вона погодилася з цим та підписала змінений договір. За умовами укладеного між нею та кооперативом договору ОСОБА_3 зобов'язалась здійснити сплату пайових внесків по спорудженню двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 68 кв.м, а відповідач - організувати будівництво вищезазначеного житлового будинку в цілому та ввести його в експлуатацію в строк до другого кварталу 2015 року. Також умовами договору був визначений графік сплати пайових внесків, за яким загальний розмір цих внесків 442 000 грн. вона мала здійснити до 20.06.2015 року. Фактично вказана сума нею була сплачена раніше обумовленого договором строку до 05.03.2015 року. Після сплати пайових внесків вона дізналася, що вартість квадратного метра збільшилася та вона погодилась на такі зміни, однак будь-яких додаткових угод не підписувала, а про наявну додаткову угоду дізналася лише 06.03.2015 року після повної сплати пайових внесків згідно умов договору АДРЕСА_1 від 08.12.2014 року. Позивачка вказує, що підстав для збільшення вартості одного квадратного метру будівництва житла, який визначений умовами договору, не було. На її звернення щодо проведення звірки про розрахунки їй було відмовлено, однак у вересні 2015 року було запропоновано укласти договір на придбання індивідуального теплового пункту і жодних претензій стосовно наявності заборгованості по сплаті пайових внесків відповідачем їй не пред'являлося та лише у грудні 2015 року повідомлено про необхідність погасити заборгованість у розмірі 28100 грн. ОСОБА_3 вказує, що 31.12.2015 року вона отримала від відповідача лист про розірвання укладеного між нею та ЖБК договору протягом 5 днів з дня отримання цього повідомлення. Незважаючи на те, що додаткова угода про збільшення розміру пайового внеску нею не була підписана, з метою недопущення розірвання договору, з урахуванням святкових днів, 05 січня 2016 року нею було сплачено відповідачу 28 100 грн., однак відповідач 03.02.2016 року повторно повідомив її про розірвання договору. На підставі викладеного, посилаючись на те, що додатковий договір нею не був підписаний, умови договору АДРЕСА_1 від 08.12.2014 року нею були виконані належним чином та сплачений у повному обсязі пайовий внесок, а також зважаючи на те, що житловий будинок на даний час не введений в експлуатацію, позивачка набула майнові права на квартиру АДРЕСА_1, укладений додатковий договір від 26.01.2015 року та графік внесення пайових внесків просить визнати недійсним та зобов'язати відповідача повернути їй 28100 грн., як безпідставно отримані кошти та передати їй всі необхідні документи для оформлення права власності у майбутньому на спірну квартиру.

В травні 2016 року ЖБК «Парковий бульвар» подано зустрічну позовну заяву, в якій позивач просив припинити правовідношення між кооперативом та ОСОБА_3 щодо передачі у власність квартири АДРЕСА_1 на шостому поверсі в житловому будинку 165А по вул. Проскурівського підпілля у м. Хмельницькому та передачі документів, необхідних для оформлення права власності на дану квартиру у зв'язку з розірванням Договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий Бульвар» від 08.12.2014 року. В обґрунтування позовних вимог ЖБК «Парковий бульвар» зазначав, що 08.12.2014 року між ним та ОСОБА_3 укладено Договір АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків, за умовами якого визначено, що ЖБК зобов'язується організувати будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 здати його в експлуатацію, передати у власність квартиру, обумовлену учаснику, який повністю оплатив пайовий внесок. Учасник ОСОБА_3.) здійснює оплату пайового внеску по спорудженню квартири і може отримати її лише за умови повної та своєчасної оплати внеску, згідно умов Договору. Після сплати пайового внеску та введення житлового будинку в експлуатацію учасник зобов'язаний прийняти від ЖБК усі документи, необхідні для оформлення права власності на квартиру. Позивач вказує, що станом на 20.01.2015 рік ОСОБА_3, із необхідних 50 000 грн. (згідно графіку) сплатила 10 000 грн. та за нею рахувалася заборгованість 40 000 грн. 26.01.2015 року між ЖБК «Парковий Бульвар» та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду до Договору АДРЕСА_1 від 08.12.2014 року, згідно якої п.1.2 та п.1.8 Договору викладені у новій редакції (було збільшено суму пайового внеску у сумі 461 500 грн.). Як умовами Договору АДРЕСА_1 від 08.12.2014 року, так і умовами укладеної 26.01.2015 року Додаткової угоди до вказаного договору було передбачено право ЖБК в односторонньому порядку розірвати Договір у випадку порушення умов сплати учасником пайових внесків у кооператив. Також невід'ємною частиною Додаткової угоди та Договору АДРЕСА_1 є календарний графік, відповідно до якого сторони погодили, що кінцева дата сплати пайового внеску - 20.06.2015р., однак різницю, що залишилася ОСОБА_3 доплатити до 20.06.2015 року, останньою не було сплачено. Позивач вказує, що 25.12.2015 року листом ОСОБА_3 була повідомлена про розірвання договору та про необхідність повідомлення реквізитів для повернення сплачених нею коштів, однак 05.01.2016 року нею було сплачено кооперативу 28 100 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 20 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 до ЖБК «Парковий бульвар» про визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва - квартиру АДРЕСА_1 в незавершеному будівництвом житловому будинку АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсною Додаткову угоду від 26 січня 2015 року до Договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» від 08.12.2014 року, укладену між житлово-будівельним кооперативом «Парковий бульвар» та ОСОБА_3.

Стягнуто з житлово-будівельного кооперативу «Парковий бульвар» на користь ОСОБА_3 28 100 гривень. В решті позову відмовлено.

Зустрічний позов житлово-будівельного кооперативу «Парковий Бульвар» до ОСОБА_3 про припинення правовідношення залишено без задоволення.

Стягнуто з житлово-будівельного кооперативу «Парковий бульвар» на користь ОСОБА_3 понесенні нею судові витрати по сплаті судового збору у 1102,40 грн., 2 250,24 грн. витрат з оплати судової експертизи, а також 1500 грн. оплати правової допомоги.

Зобов'язано Управління Державної казначейської служби у Хмельницькому районі повернути ОСОБА_3 зайво сплачену суму судового збору у сумі 2766,40 грн. (платіжна квитанція №15379853 від 22.02.2016 року).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ЖБК «Парковий бульвар» оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення є незаконним і необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та задоволення позову ЖБК. Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального та матеріального права, зокрема положень ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 229, ст. 1212 ЦК України та п. 19 постанови пленуму Верховного суду України №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року.

Апелянт зазначає, що суд допустив до розгляду і прийняв рішення по суті змінених одночасно предмету і підстав позову, здійснених позивачем за межами спірних відносин, що є недопустимим в розумінні ст. 31 ЦПК України. На думку апелянта суд, визнаючи недійсною Додаткову угоду від 26.01.2015 року помилково керувався лише висновком судової почеркознавчої експертизи, не надавши правової оцінки діям позивача по виконанню умов оспорюваної Додаткової угоди. Під час розгляду справи ОСОБА_3 не надала суду належні та допустимі докази відсутності у неї волевиявлення на укладення угоди, натомість квитанція від 05.01.2016 року про перерахунок позивачем коштів за договором АДРЕСА_1, у якій є посилання на спірну Додаткову угоду, свідчить про визнання нею вказаного правочину.

Також на думку апелянта суд в порушення п. 48 Постанови ВССУ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» незаконно стягнув на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. і матеріали справи не містять документального підтвердження та розрахунку вказаних витрат.

Крім того апелянт вважає, що в порядку ст. 651 ЦК України та умов договору у нього виникло право на розірвання договору в односторонньому порядку з 26.06.2015 року у зв'язку з чим вважає незаконною відмову суду у задоволенні зустрічного позову ЖБК.

Встановлено, що апелянтом оскаржується рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову. В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21.04.2017 року сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Представник ЖБК «Парковий бульвар» ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 до суду не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, однак про день і час слухання справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 08 грудня 2014 року між ЖБК «Парковий Бульвар» та асоційованим членом кооперативу ОСОБА_3 був укладений договір про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» АДРЕСА_1.

Згідно п. 1.1. цього договору ЖБК взяло на себе зобов'язання організувати будівництво будинку по вул. Проскурівського підпілля, 165А в м. Хмельницькому, здати його в експлуатацію, передати у власність квартиру, обумовлену цим договором Учаснику, який повністю сплатив пайовий внесок.

Учасник здійснює оплату пайового внеску по спорудженню квартири і може отримати її лише за умови повної та своєчасної оплати внеску відповідно до умов Договору. Сторони визначили, що розмір пайового внеску, залежить від вартості будівництва одного квадратного метра площі квартири, остаточної загальної приведеної площі, яка фактично побудована, а також від вартості засклення балконів. Вартість одного квадратного метру житла визначається з урахуванням всіх факторів, що є визначальними при ціноутворенні на ринку нерухомості, зокрема, але не виключно: ступеня готовності об'єкту будівництва, вартості будівельних матеріалів, вартості робіт, вимог законодавства України в частині оподаткування, тощо. У випадку зміни вартості одного квадратного метру, зміна у повному обсязі вже оплаченої кількості (на момент запланованої зміни вартості) квадратних метрів житла не допускається. (пункти 1.2, 1.3, 1.5 Договору).

Вартість одного квадратного метра квартири на момент укладення Договору визначається ЖБК відповідно до проектно-кошторисної документації та зазначається у Графіку сплати пайового внеску, який є невід'ємною частиною цього Договору. Вартість будівництва одного квадратного метра квартири на момент укладення Договору визначається ЖБК відповідно до проектно-кошторисної документації та договору і складає 6500 гривень. У випадку зростання курсу долару США більш ніж на 5%, вартість одного квадратного метру у гривнях підлягає перерахунку відповідно до курсу обміну валют, встановленого НБУ на день сплати грошових коштів Учасником. Загальна сума пайового внеску становить 442 000 гривень (п.п. 1.6, 1.7 Договору).

В силу п. 1.10. Договору визначені характеристики квартири адреса: м. Хмельницький, Проскурівського підпілля, 165А; розташована на 6 поверсі другого під'їзду будинку під номером 77; загальна площа 68 кв.м.

Згідно п.7.7 Договору всі уточнення, зміни та додатки до цього Договору будуть дійсні тільки при узгодженні всіма Сторонами.

Як вбачається із календарного графіку внесення пайового внеску кв.АДРЕСА_1 загальна площа 68 кв.м, по вул. Проскурівського підпілля 165А, який є додатком до укладеного між сторонами договору ОСОБА_3 повинна була сплатити: 08.12.2014 року 2600 грн. (0,4 кв.м); 20.12.2014 року - 130 000 грн. (20 кв.м); 20.01.2015 року - 50 000 грн. (7,69 кв.м); 20.02.2015 року - 50 000 грн. (7,69 кв.м); 20.03.2015 року - 50 000 грн. (7,69 кв.м); 20.04.2015 року - 50 000 грн. (7,69 кв.м); 20.05.2015 року - 50 000 грн. (7,69 кв.м) та 20.06.2015 року 59 400 грн. (9,1 кв.м). Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині щодо визнання недійсною Додаткової угоди від 26 січня 2015 року до Договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» від 08 грудня 2014 року суд першої інстанції вірно виходив з того, що волевиявлення ОСОБА_3 на укладення оскаржуваної угоди не було, оскільки вона її не підписувала. Так як в силу умов Договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» від 08.12.2014 року ОСОБА_3 своєчасно та в повному обсязі внесено суму пайового внеску в розмірі 420000грн., тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ЖБК «Парковий бульвар». Також, стягуючи із ЖБК «Парковий бульвар» на користь ОСОБА_3 21800грн., суд першої інстанції вірно виходив з того, що ці кошти є такими, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки були сплачені ОСОБА_3 на вимогу ЖБК, як заборгованість по сплаті внесків за умовами додаткової угоди від 26.01.2015 року, що визнана недійсною.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

В силу положень ч.1 ст.626, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. (ч.1 ст.638 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до змісту ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). (ст.207 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом частини 3 зазначеної статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В силу ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, згідно висновку експерта №7П від 01.02.2017 року, за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи, яка була призначена за ухвалою суду в рамках даної справи, підпис у графі «Учасник» у додатковій угоді до договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий Бульвар» від 08.12.2014 року, укладеній 26 січня 2015 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою; підпис у графі «Учасник» у календарному графіку внесення пайового внеску кв.АДРЕСА_1 до додаткової угоди до договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» від 08.12.2014 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. (а.с. 109-112).

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права при прийнятті заяви про зміну предмету позову є таким, що заслуговує на увагу, однак це порушення не призвело до невірного вирішення справи, а згідно ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на те, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи колегія суддів вважає їх безпідставними, адже судом вірно встановлено, що 08 грудня 2014 року між ЖБК «Парковий Бульвар» та ОСОБА_3 був укладений договір про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» АДРЕСА_1. (а.с. 10-12). Щодо зазначених апелянтом обставин, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що Додаткова угода від 26 січня 2015 року до Договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» від 08 грудня 2014 року є недійсною, оскільки судом не враховано виконання ОСОБА_3 умов цієї угоди, а враховано лише висновок експерта, колегія суддів вважає, що ці доводи зводяться до незгоди із висновком суду при оцінці доказів, адже судом вказаний висновок експерта №7П від 01.02.2017 року та квитанція від 05.01.2016 року оцінено у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України .

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже при визнанні недійсною Додаткової угоди від 26.01.2015 року до Договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» від 08.12.2014 року судом застосовано положення ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки в позовній заяві позивачкою ОСОБА_3 як підставою недійсної зазначеної угоди вказувалися лише ті обставини, що вона не виявляла бажання змінювати умови Договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» від 08.12.2014 року і оскаржуваної додаткової угоди не підписувала. А тому посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не застосовано ч. 1 ст. 229 ЦК України та роз'яснення п.19 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» щодо недоведеності ОСОБА_3 помилки при укладенні оспорюваної угоди є такими, що не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно надано правову оцінку позовної вимоги ОСОБА_3 щодо визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, оскільки такої вимоги позивач не заявляла є помилковими, оскільки така вимога заявлялася ОСОБА_3 при зверненні до суду із позовною заявою 22.02.2016 року (а.с. 3-6), при збільшенні позовних вимог ( а.с.72) і в подальшому від цієї вимоги позивачка не відмовлялася та не подавала заяву про залишення її без розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не відповідають вимогам матеріального права є безпідставними, адже судом вірно встановлено, що Додаткову угоду від 26 січня 2015 року до Договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» від 08 грудня 2014 року ОСОБА_3 не підписувала, що підтверджується висновком експерта №7П від 01.02.2017 року (а.с. 109-112), а тому ця угода є недійсною і не створює будь-яких юридичних наслідків і в зв'язку з цим відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову, оскільки доводи та підстави позову ЖБК «Парковий Бульвар» обґрунтовувалися саме Додатковою угодою від 26 січня 2015 року до Договору АДРЕСА_1 про сплату пайових внесків у ЖБК «Парковий бульвар» від 08 грудня 2014 року та календарним графіком, що є невід'ємною частиною цієї угоди.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ЖБК «Парковий бульвар» про те, що суд першої інстанції без належного з'ясування обставин справи та розрахунку витраченого на надання правової допомоги часу стягнув на користь ОСОБА_3 витрати на оплату правової допомоги, колегія суддів вважає їх недоведеними.

Так, відповідно до роз'яснень, які містяться в п.48 Постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що на правову допомогу у вищевказаній справі ОСОБА_3 витратила 1500 грн., що підтверджується квитанцією №10 від 06.03.2017 року. ( а.с. 124).

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України представником позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 надано суду додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги №44 від 22.12.2016 року та довідку про об'єм та витрачений час на надання правової допомоги ОСОБА_3 із зазначеним розрахунком витрат і апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, приймає до уваги як докази вказані документи, відповідно до яких адвокатом ОСОБА_2 надано правову допомогу ОСОБА_3 у вигляді представництва інтересів позивача у судових засіданнях - 2 год. 22хв. (а.с.189 -190).

Оскільки розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"), тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цій справі складає 1500грн. (1600грн. х 0,4 х 2 год.22 хв.), які і стягнув із ЖБК «Парковий Бульвар».

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу «Парковий Бульвар» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

_______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Колієв С.А. Справа № 22ц/792/1365/17

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія: 59