Справа № 369/676/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/2274/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 26 24.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Києво- Святошинського районного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що 04.08.2008 р. між ВАТ «Морський Транспортний Банк» правонаступник ПАТ «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 00538/RK, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 104 702,40 доларів США взявши на себе зобов»язання повернути кошти до 03.08.2028 року включно на умовах передбачених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов»язання ОСОБА_3 за кредитним договором,04.08.2008 р. між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» укладено договір поруки № 00627rК. Окремим забезпеченням виконання зобов»язань даного кредитного договору виступає майно, згідно укладеного між сторонами договору іпотеки № 1059 від 04.08.2008 р., а саме нежиле приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 101,7 кв.м.,що належить на праві власності позивачу.

Позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням умов кредитного договору та несвоєчасним погашенням заборгованості, 14.05.2013 р. на ім»я ОСОБА_3 від Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» надійшло письмове повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою зобов»язання, в якому він вимагав дострокового повернення кредитних коштів в повному обсязі, процентів та пені, що станом на 14.05.2013 р. становить 68 471,42 дол. США, заборгованість по сплаті пені становить 32 117,42 грн.

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач вказує, що порука є такою, що припинена з грудня 2013 року.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просиласуд визнати поруку, що виникла на підставі договору поруки від 04.08.2008 р. за № 00627rК, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Морський Транспортний Банк» ( правонаступник - ПАТ «МАРФІН БАНК»), такою, що припинена з 14 грудня 2013 року. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що 04.08.2008 року між ВАТ «Морський Транспортний Банк» правонаступник ПАТ «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 00538/RK, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 104 702,40 доларів США взявши на себе зобов»язання повернути кошти до 03.08.2028 року включно на умовах передбачених кредитним договором.

Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

В забезпечення виконання зобов»язання ОСОБА_3 за кредитним договором, 04.08.2008 р. між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» укладено договір поруки № 00627rК.

Відповідно до п 1.2. поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов»язань за кредитним договором в тому ж розмірі , що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Окремим забезпеченням виконання зобов'язань даного кредитного договору виступає майно, згідно укладеного між сторонами договору іпотеки № 1059 від 04.08.2008 р., а саме нежиле приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 101,7 кв.м.,що належить на праві власності позивачу.

Стаття 553 ЦК України визначає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною латою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина : а статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки № 00627 rK від 04 серпня 2008 року вбачається, що в ньому не встановлено строку після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.6) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 3 серпня 2028 року (пункт 1.1 кредитного договору).

Також встановлено, що 14.05.2013 року відповідачем ПАТ «МАРФІН БАНК» на адресу ОСОБА_3 направлено письмове повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою зобов»язання в якому останній вимагав протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги повернути весь залишок кредиту, чим змінив строк виконання основного зобов'язання.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб зазначений законами України.

Зі змісту ст. ст. 559. 598 ЦК України вбачається, що припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Таким чином за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України припинення поруки після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, або у разі, якщо такий строк не встановлено, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. (Аналогічна думка з цього приводу викладена в Постановах В СУ від 21 травня 2012 року, а також у п. 22, 24 постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, суд першої інстанції з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, дійшов до вірного висновку, що у ПАТ "Марфін Банк" виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту починаючи 14.03.2013 року протягом наступних 6 місяців, але з позовом до поручителя банк звернувся лише у листопаді 2015 року , тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою є обґрунтовані.

А тому, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: