Справа № 373/283/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючої-судді Керекези Я.І.,

при секретарі Литвишко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі-Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької дитячої музичної школи імені Павла Сениці, Відділу культури і туризму Переяслав-Хмельницької міської ради, третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду та просить постановити рішення про скасування наказу відповідача № 51 від 23.12.2014 року про звільнення його з роботи за прогул без поважних причин, поновити його на роботі на посаді викладача класу гітари та стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 02 грудня 2014 року по день поновлення на роботі в розмірі 35245 грн. 23 коп.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять його задовольнити, посилаючись на протиправність дій відповідача.

Представник відповідача Переяслав-Хмельницької дитячої музичної школи ім.П.Сениці Сенчишин О.В. позов не визнав у повному обсязі, зазначивши про правомірність дій відповідача та безпідставність вимог позивача.

Третя особа ОСОБА_5 вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Представник Відділу культури і туризму Переяслав-Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд заяви без його участі.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу Переяслав-Хмельницької музичної школи №2а від 25 серпня 1992 року позивача було прийнято на роботу на посаду викладача по класу балалайки. Наказом №70а від 29 вересня 1993 року позивача переведено на посаду викладача по класу гітари (а.с.9).

Наказом Переяслав-Хмельницької дитячої музичної школи ім. П.Сениці №51 від 23 грудня 2014 позивача було звільнено з роботи за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.66).

Позивач звернувся до суду із позовною заявою 23 січня 2015 року, реєстрація його заяви була здійснена 27 січня 2015 року. Дана обставина підтверджується датами на позовній заяві та заяві на отримання СМС повідомлень, вхідним штампом суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до розписки на оспорюваному наказі позивач був ознайомлений з ним 23 грудня 2014 року. Отже, позивачем не пропущений строк звернення до суду.

Так, 23 грудня 2014 року ОСОБА_2 дізнався від керівництва музичної школи, що його звільнено з роботи за вчинений ним 02 грудня 2014 року прогул.

Підставою для такого звільнення слугували акт №4 від 02 грудня 2014 року про відсутність позивача на роботі впродовж 3 годин 15 хвилин без поважних причин та рішення профспілкового комітету музичної школи від 22 грудня 2014 року про згоду на звільнення позивача з роботи, про що первинна профспілкова організація зазначила у повідомленні №28 від 23 грудня 2014 року (а.с.49, 60-64).

Графік роботи позивача був визначений відповідно до розкладу занять, за яким він мав бути присутнім на робочому місці по вівторках та п'ятницях кожного тижня .Як вбачається із матеріалів справи позивач неодноразово допускав порушення трудової дисципліни. За вчинення дисциплінарних проступків (прогулів) позивачу протягом 2014 року неодноразово оголошувались догани.

Зокрема, наказом №16 від 08 вересня 2014 року за прогул без поважних причин з 01 вересня 2014 року по 06 вересня 2014 року, наказом №38 від 02 листопада 2014 року за прогул без поважних причин 28 жовтня 2014 року (а.с.28,40).

Позивачем з приводу зазначених прогулів були написані пояснювальні та доповідні записки, однак причини прогулів в них не підтверджені доказами та зазначені накази позивачем не оспорюються.

В період з 02 жовтня 2014 року по 08 грудня 2014 року на ім`я директора музичної школи були подані заяви від батьків учнів ОСОБА_2 про переведення їх дітей до іншого викладача у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не викладає уроки через відсутність на роботі. Остання заява датована 08.12.2014. Станом на 02.12.2014 у нього мався один учень. Дані обставини підтверджуються копіями заяв батьків учнів та .

Актом №4 від 02 грудня 2014 року було встановлено відсутність позивача на роботі без поважних причин.

Між позивачем та директором музичної школи 02 грудня 2014 року відбулася усна домовленість про розірвання трудового договору за угодою сторін з 03 грудня 2014 року. Про що директор виніс наказ №44 від 03 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та на підставі цього було внесено відповідний запис до його трудової книжки.

Однак, в порушення домовленості ОСОБА_2 не з`явився 03 грудня 2014 року за трудовою книжкою, копією наказу про звільнення та грошовими коштами, що підтверджується актом №5 від 03 грудня 2014 року в якому зазначено, що позивач у телефонній розмові відмовився від виконання домовленості про звільнення за угодою сторін за .

Таким чином, директор музичної школи був змушений наказом №45 від 04 грудня 2014 року відмінити свій попередній наказ №44 від 03 грудня 2014 року.

Отже, фактично після закінчення строку попередження про звільнення ОСОБА_2 не залишив роботи і не вимагав розірвання трудового договору і в такому випадку не міг бути звільнений за угодою сторін. Тому не було необхідності приймати рішення щодо поновлення позивача на роботі з дня скасування наказу №44 від 03 грудня 2014 року, так як не втратив юридичної сили наказ про зарахування ОСОБА_2 на роботу від 1992 року та видавати наказ про поновлення позивача на роботі.

Актом №6 від 05 грудня 2014 року знову було встановлено факт відсутності ОСОБА_2 на робочому місці без поважних причин, незважаючи на те, що останньому було відомо про скасування наказу про його звільнення (а.с.53).

Директор музичної школи 05 грудня 2014 року звернувся до профспілкового комітету музичної школи із поданням про звільнення ОСОБА_2 з роботи за прогули 02 грудня 2014 року та 05 грудня 2014 року (а.с.54).

Актом №8 від 16 грудня 2014 року також було встановлено факт відсутності позивача на роботі без поважних причин 09 грудня 2014 року, 12 грудня 2014 року та 16 грудня 2014 року (а.с.57).

Протоколом засідання профспілкового комітету музичної школи від 22 грудня 2014 року №13 підтверджується факт надання цим органом згоди на звільнення викладача школи ОСОБА_2 з роботи за прогули.

Протоколом №1 зборів первинної профспілкової організації Переяслав-Хмельницької ДМШ ім.П Сениці від 23 січня 2017 року ухвалено вважати дату 05 грудня 2014 року про звільнення викладача ОСОБА_2 за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України), що зазначена у повідомленні №28 від 23 грудня 2014 року головою профспілкової організації ОСОБА_7, технічною опискою, а фактичним числом звільнення розглядати 02 грудня 2014 року (а.с.113-114).

Показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є викладачами музичної школи, підтверджується факт неодноразового порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни, що проявлялося в учинені прогулів. Адміністрацією школи та педколективом вживалися відносно нього певні виховні заходи, але вони не покращили поведінку позивача. Коли батьки учнів музичної школи почали звертатися з вимогою про переведення їх дітей до інших викладачів, стало зрозуміло про безвідповідальну поведінку позивача та його ставлення до виконання своїх обов'язків.

Крім того, свідок ОСОБА_9 показав суду, що перед засіданням профспілкового комітету в грудні 2014 року він особисто з головою ( на той час) профспілки ОСОБА_7 їздили до ОСОБА_2 додому та запрошували на засідання профспілки щодо розгляду питання про надання згоди на його звільнення, однак він відмовився отримувати будь-які документи.

Свідок ОСОБА_10, яка є головою профспілкового комітету музичної школи, показала суду, що 23.01.2017 на зборах первинної профспілкової організації музичної школи було розглянуте звернення директора школи щодо допущеної технічної описки дати згоди на звільнення ОСОБА_2 Безпосередньо подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 від 05.12.2014 стосувалося його відсутності на роботі і 02.12.2014, і 05.12.2014. Оскільки саме клопотання було датоване 05 грудня 2014 року, в змісті згоди на звільнення дана дата і булав зазначена як день прогулу, та механічно було упущено прогул 02 грудня 2014 року.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Представник позивача ОСОБА_11 зазначає, що згоду на звільнення ОСОБА_2 було надано зборами первинної профспілкової організації музичної школи, а не виборним органом цієї організації, тому така згода є незаконною.

Однак, первинна організація профспілки є першою ланкою профспілкової організації, яка здійснює свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи.

Тому надання згоди на звільнення зборами всієї первинної організації, а не лише зборами її виборного органу, суд не вважає таким порушенням, яке стало б підставою визнання звільнення працівника незаконним.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звільнений з роботи з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, за прогул 02 грудня 2014 року за згодою профспілки у встановленому законом порядку.

ОСОБА_2 зазначив, що з»явився на роботу 02.12.2014, у нього відбулася розмова з директором школи, і оскільки в нього вже не було учнів і вони дійшли згоди про звільнення за угодою сторін, пішов додому.

Разом з тим, зі слів самого ж позивача, домовленість про звільнення з роботи за угодою сторін була з 03.12.2014. Дана обставина підтверджується і поясненнями третьої особи ОСОБА_5 та копією наказу про звільнення від 03.12.2014 № 44. Отже, 02.12.2014 ОСОБА_2 повинен був перебувати на робочому місці, якщо це передбачено розкладом індивідуальних занять.

Згідно розкладу індивідуальних занять викладача ОСОБА_2 на перше півріччя 2014 року, по вівторках та п»ятницях він мав заняття з учнями. Дана обставина підтверджена і показаннями свідка ОСОБА_8

02 грудня 2014 року був вівторок, станом на цю дату у ОСОБА_2 було два учня: ОСОБА_12 та ОСОБА_13, що підтверджено показаннями свідка ОСОБА_8 та заявами батьків про переведення.

Таким чином, станом на 02.12.2014 ОСОБА_2 повинен був перебувати на робочому місці та проводити заняття з дітьми.

Доказів на підтвердження поважності причин його відсутності на робочому місці 02 грудня 2014 року ОСОБА_2 не надав.

В силу ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі обставини справи, докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів поважності відсутності позивача ОСОБА_2 на роботі 02.12.2014, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 40, 41, 43 КЗпП України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 174, 212, 213, 214, 216, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької дитячої музичної школи імені Павла Сениці, Відділу культури і туризму Переяслав-Хмельницької міської ради, третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Складання рішення в повному обсязі вчинено 31.05.2017.

Суддя Я. І. Керекеза