Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/1459/17
Провадження № 2/209/1014/17
"29" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Лобарчук О.О.
при секретарі Золотих Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2, третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту ,
Позивач ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" звернулося до суду з позовом, в якому просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме - квартиру , що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, б-р Будівельників, 2-70, яка перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 34653729 від 01.10.2012 року, виданою Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, правонаступником якого є Дніпровський відділ державної виконавчої служби Кам'янського Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову вказали , що 27.04.2007 року відповідач ОСОБА_1 уклав з АКБ "ТАС-комерцбанк" Кредитний договір № 0312/0407/88-129.
За умовами договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.
В забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором був укладений Іпотечний договір № 0312/0407/88-129-Z-1 від 27.04.2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк».
За умовами Іпотечного договору Іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором наступне нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою:Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.
28.11.2012 року АКБ «ТАС-Комерцбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» відступило ТОВ "Факторингова компанія"Вектор Плюс", відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобовязаннями Позичальника за кредитним договором .
Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ "ФК «Вектор Плюс" та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.
26.04.2017 року позивачу, при зверненні до нотаріуса, стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладено арешт : постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 34653729 від 01.10.2012 року, виданою Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, функціональним правонаступником якого є Дніпровський відділ державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Керуючись положеннями Закону України «Про іпотеку», позивач вимушений скористатися правом задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Оскільки правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, однак для реалізації даного права заважає арешт, який був накладений: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.10.2012 року.
Виходячи з вищезазначеного, арешт, який був накладений на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на даний момент не дає можливості скористатися законним правом позивачу щодо задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки, і тому позивач вимушений звернутися до суду для реалізації даного права.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлений про розгляд справи належним чином (розписка учасників процесу), просив вирішити спір за його відсутністю, на підставі наявних у справі доказів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, повідомлялися про розгляд справи в порядку статей 75, 76 ЦПК України.
Представник третьої особи - Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився. Належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
29 вересня 2017 року судом було винесено ухвалу про заочний розгляд справим.
Дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Конституційне право на судовий захист від посягань на майно фізичних та юридичних осіб відображено, зокрема, у вимогах до суду про звільнення майна з-під арешту.
При цьому арешт майна є мірою, що забезпечує інтереси громадян, організацій та держави у випадках, передбачених законом.
Для справ за позовами про звільнення майна з-під арешту характерно те, що сторони в матеріальному плані перебувають у стані спору про право.
Спору про право в матеріально-правових відносинах притаманна наявність двох елементів: обставин, які створили спірну ситуацію ,неможливості для відповідної особи здійснити своє суб'єктивне право.
Якщо йдеться про вирішення спорів про право, то за принципом розподілу влади це є прерогативою судової влади, справи за позовами про звільнення майна з-під арешту можуть бути розглянуті тільки в судах загальної юрисдикції.
Так, у спорах про звільнення майна з-під арешту підставою для звернення до суду є оспорювання правомірності включення конкретного майна до акту опису майна.
Для таких справ характерні:
- наявність арештованого майна;
- неможливість для позивача здійснити своє субєктивне право, оскільки його право на розпорядження чи користування цим майном обмежене;
Метою позову про звільнення майна з-під арешту є встановлення належності арештованого майна.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.
В судовому засіданні встановлено, що 27.04.2007 року ОСОБА_1 уклав з АКБ "ТАС-комерцбанк" Кредитний договір № 0312/0407/88-129.(а.с. 8-11)
В забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором був укладений Іпотечний договір № 0312/0407/88-129-Z-1 від 27.04.2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк».(а.с.12-15)
28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанком" - правонаступником ВАТ "Сведбанк" , яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" було укладено договір факторингу, відповідно до якого передав Фактору свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах . (а.с.16- 22)
Відповідно до Витягу з реєстру заборгованості боржників № 1-Б від 28.11.2012 року до Договору Факторингу, вказані кредитні зобов'язання ОСОБА_1 (а.с.23) Предметом іпотеки є квартиру , що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, б-р Будівельників, 2-70 .
Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 34653729 від 01.10.2012 року, виданою Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, правонаступником якого є Дніпровський відділ державної виконавчої служби Кам'янського Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, накладено арешт на спірну квартиру за адресою: м. Кам'янське , б-р Будівельників, 2-70.(а.с.27,28-29)
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За ч. 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Стаття 44 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.
Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Крім того, порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».
Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.
Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України «Про іпотеку»).
Зазначене узгоджується із правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.02.2015 року у справі № 6-238 цс14, ухвалами від 25.09.2013 року та від 19.06.2013 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.09.2013 року, постановою Вищого господарського суду України від 1.04.2013 року.
Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України (справа № 6-124 цс-13 від 10.11.2016 року) «відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Так, по справі, які розглядалась ВССУ дійшов висновку, що коли позивач не є власником майна, що є предметом іпотеки, він не є власником чи володільцем арештованого майна, а лише іпотекодержателем, а тому права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги про звільнення майна з-під арешту є безпідставними.
Враховуючи викладене, та вирішуючи даний спір за клопотанням позивача на підставі наявних доказів, судом встановлено, що позивачем не доведений сам факт наявності спору про право в матеріально-правових відносинах, який підлягає судовому захисту, а саме обставини, які створили спірну ситуацію, неможливості для позивача здійснити своє суб'єктивне право, як і належність самого позивача.
Так, позивачем не надані докази на підтвердження правомірності задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки (рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, вчинення нотаріусом виконавчого напису), докази фактичної неможливості здійснити своє суб'єктивне право (відмова нотаріуса, державного реєстратора, виконавця).
Вказані обставини виключають задоволення судом позовних вимог ТОВ «Факторингова компанія"Вектор плюс".
Повний текст рішення викладений 03 жовтня 2017 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. 124 Конституції України , ст.ст.4,5,7,12,33,35,37-39 Закону України "Про іпотеку" , ст.ст. 16,549,554,623,624,625 Цивільного Кодексу України , ст.ст. 6,10,11,60, 209,212-215 ЦПК України, суд ,-
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор плюс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2, третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту - відмовити повністю .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.О. Лобарчук