АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/1742/15-ц 22-ц/774/873/К/17
Справа № 182/1742/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/873/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 27 ( IV) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи Служба у справах дітей Нікопольської міської ради та ОСОБА_6, про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.07.2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та третьою особою ОСОБА_6 укладено кредитний договір № NIH0GK00492798 на суму 8887,50 доларів США для купівлі житла, строком до 18.07.2025 року зі сплатою 0,92% на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,18% комісії за розрахункове касове обслуговування.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 18.07.2005 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку банку житловий будинок, загальною площею 55.51 кв.м., житловою площею 39.31 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Костромська, буд.51. Майно належить третій особі на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2005 року. В порушення зазначених умов договору, третя особа ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором не виконав. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням суду від 29.07.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, зазначений житловий будинок, шляхом його продажу ПАТ КБ "ПриватБанк". В спірному будинку зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на ст.40 ЗУ "Про іпотеку" та ст.109 ЖК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Костромська, буд.51, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із заочним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі та стягнути з відповідачів судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Зокрема вважає, що судом помилково застосовано ЗУ «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог. Судом не враховано, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України, та зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекордержателя та повинно відбуватись на підставі рішення суду.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення - скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.07.2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та третьою ОСОБА_6 був укладений кредитний договір за № NIH0GK00492798 (а.с.3-4), згідно якого останній отримав грошові кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі 8 887,50 доларів США для придбання житла строком до 18.07.2025 року, а третя особа ОСОБА_6М, зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. (а.с.9-10)

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, в той же день - 18.07.2005 року між банком і третьою особою ОСОБА_6 укладено договір іпотеки № NIH0GK00492798 (а.с.5-6), згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 55.51 кв.м., житловою площею 39.31 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Костромська, буд.51. Майно належить третій особі на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2005 року. (а.с.31)

Також без дозволу іпотекодержателя, у вищевказаному житловому будинку зареєструвалися та стали постійно проживати неповнолітні діти відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_6- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_6 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, третя особа ОСОБА_6 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Таким чином, в порушення зазначених норм закону та умов договору, ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором не виконав.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.07.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 55.51 кв.м., житловою площею 39.31 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Костромська, буд.51, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.7-8).

Відмовляючи у задоволенні позову Банку про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на наявність передбачених законом підстав для виселення осіб, які проживають в житловому будинку який є предметом договору іпотеки, неможливо задовольняти позовні вимоги через положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постановах від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2947цс15) та від 10 лютого 2016 року (справа № 6-2830цс15), зазначено, що за змістом ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Але як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 109 та ст. 132-2 ЖК Української РСР.

Як видно з матеріалів справи іпотечне майно було придбано ОСОБА_6 за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Майно належить третій особі ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 2970. (а.с.5).

Як видно із умов пункту 6 договору іпотеки ОСОБА_6 передав в іпотеку житловий будинок, загальною площею 55.51 кв.м., житловою площею 39.31 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Костромська, буд.51.

Згідно довідки квартального комітету № 29 м. Нікополя, в спірному будинку зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Відповідно до копій свідоцтв про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, матір'ю яких записана відповідачка ОСОБА_3, а батьком - третя особа ОСОБА_6 (а.с. 17)

Згідно ч. 4 ст. 109 ЖК Української РСР виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Виходячи з положень частин другої та четвертої ст.109 ЖК Української РСР ОСОБА_3 підлягає виселенню із неповнолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із житлового будинку, загальною площею 55.51 кв.м., житловою площею 39.31 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Костромська, буд.51, без надання іншого жилого приміщення.

Посилання відповідачки ОСОБА_3 про те, що у неї та її неповнолітніх дітей іншого житла, крім спірного будинку, немає, не є підставою для відмови в задоволенні вимог Банку про виселення ОСОБА_3 із неповнолітніми дітьми із зазначеного житлового будинку, оскільки ОСОБА_3І та ОСОБА_6 з неповнолітніми дітьми вселились у житловий будинок, який знаходився під обтяженням як предмет іпотеки, без згоди Банку як іпотекодержателя.

Крім цього, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» винятків щодо виселення неповнолітніх осіб із жилого приміщення, яке є іпотечним майном, не містить, а положення ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч.4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачають гарантії захисту житлових прав неповнолітніх дітей при укладенні договорів відчуження нерухомого майна, право користування яким мають діти. Звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки, не є договором відчуження.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з підстав, що предмет іпотеки житлове приміщення було придбано ОСОБА_6 за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Але відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення в частині виселення не підлягає виконанню у період дії зазначеного закону, що збігається з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у Постанові судової палати ВСУ від 27 травня 2015 року у розгляді справи № 6-58ЦС15.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Враховуючи, наведене вимоги Банку про виселення ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи Служба у справах дітей Нікопольської міської ради та ОСОБА_6, про виселення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Костромська, буд. 51.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк судовий збір за розгляд справи у першій та апеляційній інстанціях у сумі 1759 грн. 40 коп.

Рішення суду не підлягає виконанню у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від від 03.06.2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_8