Провадження № 22-ц/773/469/17 Категорія: 59 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Поліщука В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 , покликаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 в період з 01.05.2014 року по 31.03.2015 року працювала на посаді головного бухгалтера ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини № НОМЕР_1 ). Відповідач ОСОБА_3 у зазначений вище період часу займав посаду медичної сестри-анастезіста хірургічного відділення Луцького військового гарнізонного госпіталю (військової частини № НОМЕР_1 ) і був військовослужбовцем Збройних сил України. В період з 01.05.2014 року по 31.03.2015 року, внаслідок службової недбалості головного бухгалтера ОСОБА_2 , ОСОБА_3 була незаконно нарахована та виплачена додаткова грошова винагорода, як військовослужбовцю, на загальну суму 9557,95 грн. Вищезазначені обставини підтверджуються ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.12.2015 року, яка постановлена у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст.367 КК України (а.с. 5-11). Дана ухвала суду набрала законної сили.
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Статтею 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з ч. 1 зазначеної статті не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Отже, майно підлягає поверненню у разі наявності рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату та у разі недобросовісності з боку набувача.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова грошова допомога входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, отже на неї розповсюджується положення ч. 1 ст. 1215 ЦК України.

З ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1 ст. 367 КК України вбачається, що виплата додаткової грошової винагороди понад встановлений чинним законодавством розмір, була здійснена, в результаті винних дій позивача, що виразились у службовій недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, а не в результаті рахункової помилки.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, правильно встановив обставини справи, дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що підставою для нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової виплати слугували Постанова Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (з подальшими змінами) не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Відповідно до п. 5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України 15.11.2010 № 595 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

У даному спорі з матеріалів справи встановлено, що підставою отримання додаткової грошової винагороди відповідачем ОСОБА_3 були безпосередньо відповідні щомісячні накази командира військової частини та розрахунково-платіжні відомості за видами оплат.
Доводи апеляційної скарги про те, що положення ч. 1 ст. 1215 ЦК України до даних правовідносин не застосовуються не заслуговують на увагу з огляду на таке.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї , які проведені іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Грошове забезпечення військовослужбовців відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за своєю правою природою є різновидом оплати праці, а отже є тотожним поняттям заробітної плати. Оскільки, додаткова грошова допомога входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, отже на неї розповсюджується положення ч. 1 ст. 1215 ЦК України.

Разом з тим норми цивільного законодавства не передбачають повернення коштів позивачу, які вона сплатила на відшкодування завданих нею збитків вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, що було обов`язковою умовою для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст. 45 КК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для зміни чи скасування рішення, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
Судді