Справа № 373/346/17 Головуючий у І інстанції Свояк Д. В.
Провадження № 22-ц/780/3894/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 04.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

4 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 14 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, він складався із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, з якими відповідач був ознайомлений. Оскільки ОСОБА_2 свої зобовязання за цим договором належним чином не виконував, у нього станом на 31 грудня 2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 36 317,19 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 14 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634), згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг й Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При цьому відповідач ознайомився і був згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Підписання даного договору є прямою згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг,позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно із п. 1.1.7.12. Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Звертаючись до суду з позовом, представник банку вказав, що у звязку з невиконанням взятих на себе зобовязань станом на 31 грудня 2016 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 36 317,19 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1 762,45 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 28 413,62 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3 935,54 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) 1 705,58 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України, якою встановлена презумпція правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Так, у частинах 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач був повідомлений про зміст цих Умов та Правил, а також про Тарифи банку, та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» - www.prіvatbank.ua, про що зазначено у самій анкеті-заяві.

Кредитний договір, укладений між сторонами, недійсним не визнавався, його недійсність прямо не встановлена законом, а відтак він є чинним і підлягає виконанню. При цьому на підтвердження своїх вимог банк надав суду розрахунок заборгованості скріплений гербовою печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк», який ніким не спростований та в якому відображено рух коштів та складові кредитної заборгованості ОСОБА_2

Крім того, до апеляційної скарги долучено виписку по картковому рахунку, яка містить дані щодо дати та розміру кредитного ліміту встановленого позичальнику, а також усі операції зі зняття коштів та погашення заборгованості за кредитом.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За таких обставин, суд першої інстанції в порушення норм матеріального права на зазначене уваги не звернув, не врахував, що зобовязання відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України припиняється з підстав, передбачених договором, або законом (ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України) і дійшов до помилково висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку про стягнення з позичальника заборгованості за кредитом в розмірі 1 762,45 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 28 413,62 грн. є обґрунтованими.

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за строків платежів в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

У той самий час, п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договору свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Однак, у заявлених позовних вимогах позивач вимагає стягнення одночасно заборгованості за пенею і комісією (без належного розмежування), штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова).

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення штрафів і пені не узгоджується з правовою позицією Верховного ОСОБА_3 України викладеній в постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Що ж стосується посилання суду першої інстанції на те, що позивачем подано докази, які не відповідають законодавчо встановленій формі, а саме відтворені не державною мовою (російською), то колегія суддів враховує, що Закон України «Про засади державної мовної політики» був підписаний 3 липня 2012 року, а кредитний договір укладений 14 листопада 2011 року.

Більш того, якщо суд першої інстанції вважав, що за формою та змістом позовна заява не відповідає вимогам ст. 7 ЦПК України та ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», то під час вирішення питання про відкриття провадження він мав можливість в порядку ст. 121 ЦПК України постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином підстав для відмови в задоволенні позову через недопустимість поданих позивачем доказів немає.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 1 600,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 1 760,00 грн. за подання апеляційної скарги, та 400грн. за опублікування оголошення в пресі про виклик відповідача, а всього - 3 760,00 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 762,45 грн. заборгованості за кредитом, 28 413,62 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 3 760,00 грн. судових витрат, а всього 33 936,07 грн. (тридцять три тисячі девятсот тридцять шість гривень сім копійок).

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_3