Провадження №2/485/175/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді - Лисенко М.Є.,

при секретарі Шеремет Ю.Є., Бондаренко С.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідачів - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 м. Снігурівка цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Державний Ощадний банк України в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2017 року Публічне Акціонерне Товариство Державний Ощадний банк України правонаступник ВАТ Державний Ощадний банк України в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з даним позовом.

В заяві послалося на таке, що 22 жовтня 2008 року ВАТ Державний Ощадний банк України правонаступник якого є ПАТ Державний Ощадний банк України та фізична особа ОСОБА_7, уклали кредитний договір №459. Відповідно до умов договору Банк зобов'язався надати ОСОБА_7В, кредит у сумі 20 000,00 грн, строком на 36 місяців до 21 жовтня 2011 року, із сплатою 24% річних, а позичальник розрахуватися за кредит згідно графіка встановленого договором та сплатити 24% річних.

Одночасно, в день укладення кредитного договору № 459 від 22 жовтня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язання були укладені договори поруки з фізичними особами ОСОБА_4 за №459/1 та ОСОБА_5 за №459/2.

Прийняті на себе зобов'язання Банк виконав у повному обсязі та надав відповідачеві кредит на загальну суму 20 000,00 гривень на споживчі цілі.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідачі не виконували належним чином свої зобов'язання за договором щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20 лютого 2017 року складає: 27895 грн. 84 коп., у тому числі: 11111 грн.04 коп. заборгованість за кредитом; 2244 грн. 82 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 55 грн. 60 коп - заборгованість за комісією; 14484 грн. 38 коп. заборгованість за пенею.

Позивач просив суд стягнути у солідарному порядку суму заборгованості по кредиту, відсотки, пеню та комісію з ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та судовий збір у сумі 1600 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшив. Та просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за даним кредитом у розмірі 9688.83грн, по день смерті позичальника 25 червня 2010 року. Про що стало відомо позивачу під час розгляду справи в судді.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали та подали письмові пояснення. Що поручителями у ОСОБА_7, не виступали і договір поруки не підписували. В 2011 році їм стало відомо про ці обставин відразу звернулися до прокуратури. Було порушено кримінальну справу відносно працівників банку та проводилася почеркознавчі експертизи, згідно яких було встановлено, що договір поруки вони не підписували. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, просила відмовити позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії договору, який засвідчений представником Банку, що останній відповідає оригіналу, 22 жовтня 2008 року ВАТ Державний Ощадний банк України правонаступник якого є ПАТ Державний Ощадний банк України та фізична особа ОСОБА_7 уклали кредитний договір № 459. Відповідно до умов договору Банк надав ОСОБА_7 кредит у сумі 20 000,00 грн, строком на 36 місяців до 21 жовтня 2011 року, із сплатою 24% річних, а позичальник зобовязався розрахуватися за кредит згідно графіка встановленого договором та сплатити 24% річних. Банк виконав умови договору в повному обсязі, а відповідач частково погасила заборгованість та в односторонньому порядку з січня 2011 року перестала виконувати умови договору. Станом на 20 лютого 2017 року заборгованість становить в сумі 27895 грн.84 коп. (а.с.24)..В забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору цього ж дня було укладено договори поруки з фізичними особами ОСОБА_5 та ОСОБА_4, (а.с.16-19), згідно з яким вони взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_7, зобов'язання по даному договору в повному обсязі. Але добровільно відмовляються погасити заборгованість.

Посилаючись на п.2.1 кредитного договору представник Банку стверджував, що Банк має право вимагати належного виконання взятих на себе зобовязань по погашенні заборгованості за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадку невиконання позичальником п.п. 2.1-2.9,3.1-3.4,4.1-4.5, 6.1- 6.3, 7 даного договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 Цивільного кодексу України).

Банк на вимогу суду про надання оригіналів кредитної справи по кредитному договору 459 від 22 жовтня 2008 року позичальник ОСОБА_7, а поручителями є ОСОБА_4 договір поруки за №459/1 та ОСОБА_5 за №459/2. договір поруки. Надав протокол виїмки від 08 вересня 2011 року про виїмку зазначених договорів старшим слідчим прокуратури Снігурівського району Миколаївської області. (а.с.69-75 )

Допитана свідком у судовому засіданні колишній працівник Банку ОСОБА_8, суду пояснила, що вона за доручення керуючою банку ОСОБА_9, яка особисто надала їй документи позичальника ОСОБА_7, поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_4, які особисто не були присутні при оформленні кредиту. Підготувала кредитний договір та договори поруки в які внесла їх персональні дані. Всі підготовлені нею документи для отримання кредиту вона передала керуючій банку ОСОБА_9 Хто підписував договори за позичальника, поручителів, а також хто засвідчував їх документи їй не відомо. При видачі кредиту кредитна комісія банку не працювала, оскільки ОСОБА_9, це питання вирішувала особисто. Після таких обставин вона подала заяву та звільнилася з роботи за власним бажанням.

Як вбачається з Постанови про призначення почеркознавчої експертизи ст. слідчого прокуратури Снігурівського району Миколаївської області ОСОБА_10О,. по матеріалам кримінальної справи № 11900028 від 22 січня 2012 року службові особи філії Снігурівського відділення №3255 філії Миколаївське обласне управління ВАТ Державний Ощадний банк України у період з березня 2008 року по квітень 2009 року умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом підроблення офіційних документів, а саме, кредитних договорів, договорів поруки та заяв про видачу готівки, заволоділи грошима банку, які були видані як споживчі кредити на імя позичальників - фізичних осіб без їх відома та згоди.

Згідно висновку експерта № 35 від 25 березня 2012 року підписи у кредитному договорі №459 від 22 жовтня 2008 року у графі «підпис позичальника» виконаний не ОСОБА_7, а іншою особою. Підписи у договорі поруки № 459/1 від 22 жовтня 2008 року до кредитного договору № 459 від 22.10.2008 року, укладеного від імені ОСОБА_4 у графі «підпис поручителя» виконані не ОСОБА_4. Та підписи у договорі поруки № 459/2 від 22 жовтня 2008 року до кредитного договору № 459 від 22.10.2008 року, укладеного від імені ОСОБА_5 у графі підпис поручителя виконані не ОСОБА_5. (а.с. 111-120)

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Належною формою кредитного договору на підставі ч.1 ст.1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч.1 ст.218, ч.2 ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 4 від 24 березня 2017 року вбачається що ОСОБА_11, померла 25 червня 2010 року.(а.с.51-54).

Посилання представника позивача на те, що позичальник дійсно отримала кредит, оскільки останній платіж за кредитним договором вона здійснила в грудні 2010 року не заслуговують на увагу. Та спростовуються дослідженими судом доказами, а саме: показами свідка ОСОБА_8, що даний кредит на її прізвище був оформлений за вказівкою керуючою яка надала всі її документи, Свідоцтвом про смерть ОСОБА_11, яка померла 25 червня 2010 року а тому здійснити платіж в грудні 2010 року вона не могла. Висновком експерта, що підпис позичальника виконаний не ОСОБА_7В, а іншою особою, а також витягом з кримінального провадження № 0000680 від 25 квітня 2013 року за ч.4 ст.190, ч.2 ст.366 КК України відносно працівників банку, які без відома особи використали їх персональні дані для оформлення кредитного договору та договорів поруки. Зазначені обставини узгоджуються з показами свідка ОСОБА_8, поясненнями відповідачів про відсутність їх вини у заподіянні шкоди Банку внаслідок несплати кредитної заборгованості.

Відповідно до абз. 2 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Згідно з п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (ст. ст. 215,1048 - 1052,1054 - 1055).

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч.1 ст.215 ЦК України, та кредитний договір, який є не укладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї з його істотних умов або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (ст.ст. 536,638,1056-1 ЦК України).

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом процесуальних норм (ст.ст. 3,15 ЦПК України) об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Аналогічні роз'яснення містить п.11постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.1,2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст.3 ЦПК України, кожна особа може звернутись до суду на захист свого порушеного права.

Враховуючи викладене, Суд встановив обставини справи, перевірив доводи відповідачів щодо відсутності їх підпису на кредитному договорі та договорі поруки, дав оцінки висновку експерта, відповідно до якого підпис на заяві виконано не позичальником, а іншою особою, а також поручителів, а відповідно, якщо особа не підписувала договір, то вона не була ознайомлена з його умовами, правилами надання банківських послуг, тарифами банку, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором внаслідок неналежного виконання умов договору, який є не укладеним.

Позивач належними та допустимими доказами не довів що діями відповідачів порушені його права. Крім того від проведення почеркозавчої експертизи представник позивача відмовився.

Відповідачі належними та допустимими спростували доводи позивача, щодо укладення кредитного договору, договору поруки та отримання кредиту.

Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача діями відповідачів, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судового збору у розмір 1600 гривень задоволенню не підлягають, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,208,209,213 - 215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог за позовом Публічного Акціонерного Товариства Державний Ощадний банк України в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості за безпідставністю позовних вимог.

Судові витрати понесені позивачем не підлягають до задоволення оскільки позивачу в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Повний текст рішення буде виготовлений 02 червня 2017 року.

На рішення суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але були відсутні при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя