Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/946/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1 Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

30.05.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що у липні 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США, які зобов'язувався повернути. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.08.2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 43 719,85 грн. Апеляційною та касаційною інстанцією рішення суду першої інстанції залишено без змін. Тому вказані в рішенні суду обставини про повернення боргу не підлягають доказуванню з підстав, передбачених ч.3 ст.61 ЦПК України. Зазначає, що вказані кошти відповідач не повернув, а рішення суду, яке набрало законної сили досі не виконано, чим порушено його майнові права. У звязку з чим вважає, що має підстави для звернення в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з нього збитків у вигляді відшкодування індексу інфляції у розмірі 38 692,07 грн., а також 3% річних в сумі 3 823,39 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3% річних за період з 20.08.2013 по 19.07.2016 у розмірі 3 524,32 грн. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого і ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Зазначає, що суд постановив рішення без належного обґрунтування. Вказує, що боржник прострочив виконання грошового зобовязання, а тому зобовязаний відшкодувати не лише 3% річних від простроченої суми, а і матеріальні втрати кредитора, яких він зазнав внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення. Саме обраним способом захисту йому будуть відшкодовані матеріальні втрати від знецінення грошових коштів та отримана компенсація за користування боржником утримуваних ним грошових коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

В частині задоволення позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних у сумі 3 524,32 грн. рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалось.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що 3% річних у розмірі 3 524,32 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у порядку, передбаченому ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України, але без урахування індексу інфляції, оскільки позика була надана відповідачеві в іноземній валюті, що унеможливлює її розрахунок. Державним комітетом статистики розраховується рівень знецінення лише щодо національної грошової одиниці, а не іноземної валюти. Тому оцінюванню підлягає купівельна спроможність такої грошової одиниці як гривня, а не іноземної валюти.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення інфляційних втрат, виходячи з такого.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами у справі, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача борг у розмірі 40300 грн., 2249 грн. процентів за користування позикою, та суму інфляційних нарахувань у розмірі 1168,7 грн., а всього 43 717,85 грн. (а.с.3,128-130). Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 червня 2014 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2013 року залишено без змін (а.с.4-7). У зв'язку з чим обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не потребують доказуванню при розгляді даної справи (ч.3 ст.61 ЦПК України).

22 травня 2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача боргу у розмірі 43 719,85 грн. (а.с.128-130). 27 травня 2014 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.10). 02 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_5 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з повним та фактичним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно з платіжним дорученням від 01.12.2016 року №3661 (а.с.131).

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Колегія суддів вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із зобовязальних. Тому, існування між сторонами зобов'язальних правовідносин дає позивачеві право вимагати відшкодування матеріальних втрат у вигляді стягнення 3% річних, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України за період, вказаний у позовній заяві, не виходячи за межі позовних вимог, а саме з 20.08.2013 по 19.07.2016, а також індекс інфляції. Індексом інфляції є показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей, який розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одинці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції суд першої інстанції виходив з того, що позика надавалася у доларах США, а не в національній валюті і при перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну судом урахований офіційний курс гривні до долара США, що унеможливлює нарахування індексу інфляції.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.08.2013, яке набрало законної сили 09.04.2014 та яке виконано у грудні 2016 року, з відповідача стягнуто борг у національній грошовій одиниці гривні у розмірі 43719,85 грн.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке досі не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Оскільки відповідач належним чином виконав грошове зобовязання, визначене рішенням суду 19.08.2013, яке набрало законної сили 09.04.2014, лише 01 грудня 2016 року, колегія суддів вважає, що зазначене дає підстави для стягнення на користь позивача не лише 3% річних від простроченої суми, а і інфляційні втрати за весь час прострочення, оскільки боржник зобовязаний відшкодувати збитки, яких він зазнав внаслідок знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення з нього боргу, сума якого визначена у грошовій одиниці України у гривні.

Разом з тим колегія суддів не погоджується із розміром проіндексованої суми, який визначено позивачем у розмірі 38692,07 грн., оскільки розрахунок здійснено не із суми боргу, визначеної рішенням суду від 19.08.2013 у розмірі 40300 грн., а із загальної суми боргу, стягнутої судом, яка складає 43719,85 грн. з урахуванням процентів за користування позикою у розмірі 2249,грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 1168,7 грн. (а.с.128-130).

Колегія суддів погоджується з розрахунком інфляційних нарахувань, наданим стороною відповідача у судовому засіданні апеляційного суду (а.с.183), який здійснено виходячи із суми основного боргу, стягнутої судом у розмірі 40300 грн., із серпня 2013 року по липень 2016 року (період у межах заявлених позовних вимог), та яка складає 29580,20 грн.

Таким чином, оскільки відповідач на момент звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом не виконав у повному обсязі грошове зобовязання про повернення коштів, то позивач має право на стягнення як 3% річних так і втрат від інфляції грошової одиниці за вказаний період у сумі 29580,20 грн.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування збитків, зазнаних у результаті інфляційних процесів підлягає скасуванню відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення у розмірі 29580,20 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування індексу інфляції скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 Бекир-огли, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, індекс інфляції у розмірі 29580 (двадцять девять тисяч пятсот вісімдесят) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.І. Чельник

Судді: Л.В.Суровицька

ОСОБА_6