Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1517/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

28.09.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Вагран» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2017 року у справі за позовом Приватного підприємства «Вагран» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та стягнення заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року Приватне підприємство «Вагран» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що ПП «Вагран» на праві приватної власності належить кімната № 804 по проспекту Університетському, 21 в місті Кіровограді. Відповідачі незаконно, самоправно без будь-яких правових підстав вселились у вказану кімнату та використовують її на власний розсуд, не бажають вносити кошти за користування кімнатою та укладати договір найму. Рішенням засновника ПП «Вагран» від 01 травня 2014 року було встановлено плату за користування кімнатами в будинку, які перебувають у власності ПП , а саме за кімнату площею 16,5 кв.м. 400 грн., за кімнату площею 22,5 кв.м. 500 грн. на місяць. Проте, відповідачі не сплачують кошти за користування кімнатою та продовжують проживати в ній. Заборгованість за період з 01 червня 2014 року по 01 серпня 2016 року становить 10800 грн.

ПП просило суд усунути перешкоди підприємству в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів з кімнати № 804 по проспекту Університетському, 21 в місті Кіровограді без надання іншого житла та зі звільненням кімнати від їх особистих речей. Також просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість в розмірі 10800 грн.(а.с.3-4, 27-28).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.158-162).

В апеляційній скарзі ПП «Вагран» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не врахував ту обставину, що відповідачі не довели вселення в гуртожиток на законних підставах , оскільки не надали ордеру. Крім того, суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач не довів того, що засновник ПП «Вагран» має повноваження приймати рішення про встановлення розміру оплати за користування житлом, адже наказ засновника від 01 травня 2014 року не скасований (а.с.175-177).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПП «Вагран» підтримала доводи апеляційної скарги, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечили проти цих доводів та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ПП «Вагран» на підставі договору купівлі-продажу від 29 листопада 2002 року є власником будинку 21 по проспекту Університетському в м. Кіровограді , яке перейменовано у м. Кропивницький.

Сторони визнають та не заперечують, що будинок №21 по пр.Університетському має статус гуртожитку на підставі рішення виконкому Кіровоградської міської ради народних депутатів від 05 квітня 1979 року №365, яким затверджено акт Державної комісії на введення в дію гуртожитку по проспекту Правди ( на цей час проспект Університетський,21), оскільки судові спори щодо іншого статусу (будинку для малих сімей) не привели до зміни статусу гуртожитку.

Відповідачі вселились в цей гуртожиток задовго до набуття позивачем «ПП «Вагран» права власності на цей будинок, а саме 03 жовтня 1988 року на підставі ордеру №10 від 03 жовтня 1988 року, що підтверджується довідкою № 505 від 31 травня 2007 року, підписаною начальником КРЕП та паспортистом (а.с.43).

Та обставина, що відповідачі зареєстровані у вказаній кімнаті з 04 жовтня 1988 року підтверджується листом Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 15 січня 2016 року (а.с.44), а також оглянутими в судовому засіданні апеляційної інстанції паспортами ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Як пояснив у судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2, в гуртожиток він вселився по ордеру у звязку з роботою на підприємстві, якому належав цей гуртожиток.

Копією трудової книжки відповідача підтверджується, що на час вселення у гуртожиток, він працював будівельником тресту «Кіровоградбуд», який пізніше було реорганізовано у ВАТ «Кіровоградбуд».

Згідно рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року, яке надано представником позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції, замовником будівництва гуртожитку в м.Кіровограді, в якому проживають відповідачі, був комбінат Кіровоградтяжбуд, правонаступником якого був Державний будівельно-монтажний трест «Кіровоградбуд».

Те, що відповідач ОСОБА_2 після майже 29 років користування кімнатою в гуртожитку не зміг надати суду ордер, не свідчить про те, що він та члени його сімї самоправно вселились в кімнату, оскільки законність вселення підтверджується іншими доказами у справі, які позивачем в установленому законом порядку не спростовані.

Крім того, відповідно до ст.129 ЖК УРСР ордер на надання житлової площі в гуртожитку дійсний протягом 30 днів з дня його видачі, після вселення здається у житлово-експлуатаційну організацію, а при її відсутності керівнику гуртожитку. Вказане свідчить про те, що відповідальність за збереження ордера не покладається на відповідачів.

Згідно копії паспорта ОСОБА_4, він знятий з реєстрацій у кімнаті № 804 будинку 21 по пр-ту Університетському та з 19 січня 2017 року проживає і зареєстрований за іншою адресою (а.с.102).

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини справи та дійшов правильного висновку про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселились в кімнату №804 вказаного гуртожитку на законних підставах, а не самоправно, як стверджує позивач, а тому відсутні передбачені законом підстави для їх виселення (ст.ст. 109,116,117,132 ЖК України).

Позовні вимоги про усунення перешкод шляхом виселення, заявлені позивачем до відповідача ОСОБА_4, є безпідставні, оскільки він з січня 2017 року знятий з реєстрації у спірній кімнаті та не проживає в ній.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувались судом та яким надана правильна оцінка.

Довідка № 505 від 31 травня 2007 року узгоджується з відомостями, наданими Управлінням державної міграційної служби України в Кіровоградській області (а.с.44) та даними щодо реєстрації відповідачів, які містяться в їх паспортах.

Доводи апеляційної скарги про неналежність вказаної довідки, є безпідставні, спростовуються матеріалами справи.

Судом встановлено, що відповідачі проживають у кімнаті гуртожитку з укладанням необхідних договорів з житлово-комунальними службами, оплачують комунальні послуги. Разом з тим, не визнають права власника, починаючи з 2014 року не згодні оплачувати проживання в кімнаті.

Засновником ПП «Вагран» 01 травня 2014 року було прийнято рішення про встановлення плати за користування кімнатою в гуртожитку , а саме за кімнату площею 16.5 кв.м. 400 грн., за кімнату площею 22,5 кв.м. 500 грн.(а.с.7).

До договору найму житла у гуртожитку, що є обєктом права приватної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо вони не суперечать нормам житлового законодавства.

Оскільки гуртожиток в кімнаті якого проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3А.є приватною власністю ПП «Вагран», то порядок користування житловою площею у цьому гуртожитку повинен визначатися за договором найму (оренди) житла.

Згідно з ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч.1 ст.811 ЦК договір найму житла укладається в письмовій формі.

Сторонами не заперечується, що такий письмовій договір сторони не укладали.

Частиною 1 ст.641 ЦК передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття.

Позивач доказів того, що відповідачі отримали пропозицію укласти договір найму на конкретних умовах (в тому числі із зазначенням розміру плати за користування житлом) суду не надав (ч.1 ст.640 ЦК).

Отже, висновок суду про те, що позивач в односторонньому порядку, без погодження з відповідачем (ч.2 ст.642 ЦК) не мав права встановлювати розмір плати за користування житлом, є обґрунтованим.

Позивач не надав доказів того, що засновник ПП «Вагран» уповноважений встановлювати плату за користування кімнатою в гуртожитку , оскільки Статутом ПП «Вагран» право здавати в оренду громадянам майно надано саме підприємству (п. 8.4 Статуту), а всі питання діяльності Підприємства, окрім віднесених до виключної компетенції Засновника вирішує директор (пункти 11.2.1, 11.2.2 Статуту). Згідно пунктів 11.1-11.1.7 Статуту до виключної компетенції засновника не відноситься вирішення питання про встановлення орендної плати за користування житлом (а.с.132, 133-136).

Згідно ст.820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений граничний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру.

Аналогічне положення закріплено у п.7 Положення про гуртожитки, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-коамунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст.60 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Згідно ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за проживання в гуртожитку відповідно до встановленого засновником ПП «Вагран» розміру плати за користування кімнатою.

В порушення вимог ст.10, ст.60 ЦПК України позивачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів щодо погодження сторонами розміру плати за користування кімнатою в гуртожитку, не доведено розмір такої плати та відповідність його максимально встановленому законом розміру плати за користування житлом.

За таких обставин, у звязку з недоведеністю позивачем розміру плати за користування кімнатою, позов ПП «Вагран» про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає.

Відмова в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення заборгованості за користування кімнатою в гуртожитку в розмірі, встановленому засновником ПП «Вагран», не перешкоджає позивачу звернутись з таким позовом до відповідачів, виходячи з іншого розміру плати за користування кімнатою в гуртожитку .

Оскільки рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Вагран» відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_6