Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/183/17 Головуючий у 1-й інстанції: Капустинский М.В.
Провадження № 22-ц/778/2325/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», третя особа - первинна профспілкова організація «ДТЕК Запорізька теплова електрична станція», про визнання незаконним та скасування наказу № 21-к від 06 січня 2017 року «Про порушення трудової дисципліни»,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО", третя особа - первинна профспілкова організація «ДТЕК Запорізька теплова електрична станція» про визнання незаконним та скасування наказу № 21-к від 06 січня 2017 року «Про порушення трудової дисципліни», згідно з яким його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

В обґрунтування позову зазначив, що у відповідності до наказу № 21-к від 06.01.2017 року йому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, яке виразилося у самовільному використанні дня відпочинку 01.12.2016 року за роботу у вихідний день без отримання згоди на це директора підприємства, тобто за прогул. Вважає, що будь-яких порушень з його боку не було, а оголошення йому догани не має законного підґрунтя. Так, вказує на те, що протягом липня-серпня 2016 року він залучався відповідачем до робіт у вихідні дні, тому мав право на використання іншого дня відпочинку. Посилається на пп. 5.1.7, 5.1.8, 5.2.11, 5.2.12 Положення ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» «Про організацію, компенсацію та документальне оформлення роботи у надурочний час, у вихідні, святкові та неробочі дні» та вказує, що з його боку здійснено всі заходи для належного оформлення дня відпочинку 01 грудня 2016 року, а саме: 30 листопада 2016 року ним написана відповідна заява про надання дня відпочинку, яка погоджена з керівником ЦТО та ПУ, який видав розпорядження про його заміну 01.12.2016р. іншим працівником. Тому вважає, що прогулу він не скоював. Також вказує на порушення відповідачем строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбаченого ст. 148 КЗпП України. У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд визнати противоправним та скасувати наказ директора Відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" № 21-к від 06 січня 2017 року «Про порушення трудової дисципліни» про оголошення догани.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 квітня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв»язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом директора Відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" № 21-к від 06.01.2017р. ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за відсутність на роботі 01.12.2016р. повний робочий день. В наказі № 21-к вказано, що позивач самовільно використав 01 грудня 2016 року як відгул, в той час як згоди роботодавця на це не було, що є порушенням трудової дисципліни.

Порядок надання днів відпочинку за рахунок раніше відпрацьованого часу визначений у «Положенні про організацію, компенсацію і документальне оформлення роботи в надурочний час, у вихідні, святкові та неробочі дні», яке введено в дію наказом ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» від 31.08.2015 №101/1 (далі Положення).

Відповідно до пп. 5.2.11-5.2.13 вказаного Положення інший день відпочинку (відгул) за роботу у вихідний день повинен бути завчасно та належним чином оформлений: співробітник пише заяву на ім'я керівника свого структурного підрозділу, візує заяву у відповідального за табельний облік працівника на предмет наявності невикористаних днів відпочинку, після чого передає на розгляд керівника свого структурного підрозділу; в разі погодження керівником структурного підрозділу дати відгулу завізована заява є підставою для оформлення службової записки на надання іншого дня відпочинку, яка підписується керівником структурного підрозділу та передається в ВУКП для підготовки наказу; ВУКП на підставі службової записки оформлює наказ про надання іншого дня відпочинку, з яким в обов'язковому порядку під розпис повинні бути ознайомлені керівник відповідного структурного підрозділу та працівник, якому надаються дні відпочинку. Тобто вказаними приписами визначена певна послідовність дій працівника та роботодавця по належному оформленню днів відпочинку за раніше відпрацьований час у вихідний день.

З матеріалів справи вбачається, що позивач мав право на надання йому днів відпочинку за раніше відпрацьований час в вихідні дні, та ці обставини визнані відповідачем.

30.11.2016р. ОСОБА_2 написав заяву про надання йому 01.12.2016р. дня відпочин-ку, на якій була проставлена відмітка «не заперечую» начальником цеху ОСОБА_3 - безпосереднім керівником позивача.

З цеху службова записка до ВУКП не надійшла, та, відповідно, наказ про надання дня відпочинку за вказаною заявою позивача виданий не був, що підтверджується копією службової записки за підписом начальника ВУКП ОСОБА_4 від 14.03.2017р.

ОСОБА_2 01 грудня 2016 року на роботу не вийшов, вважаючи, що його відгул був оформлений належним чином.

Відсутність позивач в цей день на роботі підтверджується ним самим, його представником, третьою особою, представником відповідача, показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, копіями пояснювальних записок працівників ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, даними табельного обліку робочого часу за грудень 2016 року, журналом змінних завдань.

08 грудня 2016 року відповідачем було відібрано письмові пояснення у позивача стосовно відсутності на роботі 01 грудня 2016 року.

В період з 26 грудня по 30 грудня 2016 року включно ОСОБА_2 був на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серія АДГ № 473328.

06 січня 2017 року директором ВП «Запорізька теплова електрична станція» ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" ОСОБА_13 був виданий наказ № 21-к про оголошення догани ОСОБА_2 за скоєння прогулу 01.12.2016р., з яким 06.01.2017р. його було ознайомлено під розпис.

В позові ОСОБА_2 вазував, що зі свого боку виконав всі вимоги, які має виконати працівник для оформлення відгулу, та в подальшому саме роботодавець не видав наказ. Вважав, що належним чином оформив відгул, отримавши резолюцію безпосереднього начальника, тому просив визнати наказ № 21-к незаконним та скасувати його. Кім того, зазначав, що роботодавцем пропущено місячний строк для накладення дисциплінарного стягнення.

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 пішов у відгул не пересвідчившись у виданні відповідного наказу робтодавцем, а отже, такий невихід на роботу не є погодженим з керівництвом підприємства, тому є прогулом. Також суд визнав не порушеним строк притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

З такими висновками суду погоджується колегія, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам норм матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Відповідно до статті 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

«Положення про організацію, компенсацію і документальне оформлення роботи в надурочний час, у вихідні, святкові та неробочі дні», яке введено в дію наказом ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» від 31.08.2015 №101/1, врегульовує, що згода сторін визначається з боку працівника заявою про надання дня відпочинку, а з боку роботодавця директором Відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" шляхом видачі відповідного наказу. Недотримання цього порядку розцінюється як порушення трудової дисципліни.

Відповідно до п. 24 постанови пленума ВСУ від 06.11.1992 № 9 прогулом визнається

відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, в тому числі і у випадку самовільного використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів.

У відповідності до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Стаття 147-1 КЗпП України передбачає, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці

Так, ОСОБА_2 при оформленні відгулу були дотримані вимог п. 5.2.11 Положення, тобто до моменту отримання погодження дати відгулу з безпосереднім начальником. Проте це Положення передбачає подальше здійснення оформлення відгулу, що унормовано п.п. 5.2.12-5.2.13.

Згідно з п. 5.2.12 Положення завізована керівником структурного підрозділу заява працівника є підставною для оформлення службової записки, яка підписується цим керівником структурного підрозділу та передається у ВУКП для видання відповідного наказу.

У відповідності до п. 5.2.13 Положення ВУКП на підставі службової записки оформлює наказ про надання працівнику іншого дня відпочинку (відгулу). З цим наказом обов»язково під розпис має бути ознайомлений керівник структурного підрозділу, а також працівник, якому надається день відпочинку.

Пунктом 5.2.14 Положення передбачено, що працівник не вправі самовільно визначати інший день відпочинку, якщо працівник без погодження з роботодавцем використовує робочі дні на свій розсуд як дні відпочинку за роботу у вихідні дні, то невихід на роботу в такі робочі дні розцінюється як порушення трудової дисципліни, і на порушника покладається дисциплінарне стягнення згідно зі ст. 147 КЗпП України (догана або звільнення за прогул).

Отже, вказаним Положенням чітко врегульовані трудові правовідносини щодо використання відгулів, яке не було повністю дотримано у цій справі.

Так, ОСОБА_2 не заперечує, що з наказом про надання йому дня відгулу його не було ознайомлено. Відтак, позивач не набув права невиходу на роботу 01.12.2016р., незалежно від того, чому не було видано відповідний наказ на підставі його погодженої з начальником цеху заяви.

ОСОБА_2 та голова первинної профспілкової організації підприємства в судовому засіданні апеляційного суду пояснювали, що порядку, передбаченого п.п. 5.2.11-5.2.13 Положення, на підприємстві не дотримувались, оскільки з наказами про відгули працівників перед днем надання відгулу ніхто не ознайомлював, а працівник лише мав узгодити день відгулу зі своїм безпосереднім керівником, що і було виконано позивачем.

Проте колегія вважає, що такі ствердження не можуть бути прийнятними, оскільки не можуть не виконуватись локальні нормативні акти підприємства будь-якими працівниками, які є відповідальними за певні дії, покладені на них цим нормативним актом, зокрема, і працівник, для якого чітко передбачено, що до використання відгулу він має впевнитись, що про це видано відповідний наказ.

Відповідно до статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

З урахуванням вимог вказаної норми, колегія вважає, що рішенням профспілки правильно було відмовлено роботодавцю у наданні погодження на звільнення ОСОБА_2 за прогул, оскільки таке стягнення є крайнім заходом та є занадто суворим для працівника, який намагався правильно оформити свої правовідносини з підприємством на початковому етапі, але в подальшому у вирішенні цього питання не було дотримано вимог Положення в частині видання наказу. Отже, кожна відповідальна за це особа має самостійно нести відповідальність за недотримання вимог Положення, зокрема, і працівник, якому не було надано наказу про надання відгулу, але попри це він використав робочий день для відпочинку, що обґрунтовано визнано роботодавцем як прогул.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необгрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України її слід відхилити із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 квітня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.