Ухвала

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, третя особа - Департамент Державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третьої особи - Департаменту Державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона працювала у Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод») з 28 серпня 1981 року по 26 листопада 2001 року. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виплатити їй заборгованість по заробітній платі, але їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю коштів.

У липні 2016 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній в сумі 219,51 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 листопада 2001 року по 13 липня 2016 року в сумі 5 000 грн, але рішення суду не виконано.

Просила суд стягнути з Державної казначейської служби України на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 219 грн. 51 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено в зв'язку з відсутністю підстав.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України індексацію заробітної плати з 01 грудня 2001 року по 01 жовтня 2016 року у сумі 917 грн 24 коп., мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що майно банкрута для задоволенні вимог кредиторів на теперішній час ще не реалізовано, існує ймовірність погашення боргу банкрута перед позивачем, а тому застосування до спірних правовідносин положень ст. 22 ЦК України виключається, є обґрунтованим. Разом з цим, позивач у трудових відносинах з Державною казначейською службою України не перебувала і відповідно д: ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 94 КЗпП України у Державної казначейської служби України відсутній обов'язок виплатити їй заробітну плату.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 28 серпня 1981 року по 26 листопада 2001 року ОСОБА_4 знаходилася у трудових відносинах з ВАТ «Содовий завод».

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній в сумі 219,51 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 листопада 2001 року по 13 липня 2016 року в сумі 5 000 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року у справі №5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, на теперішній час ВАТ «Содовий завод» перебуває у стані припинення.

Згідно листа Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області № К-326-3992 від 18 жовтня 2013 року у зв'язку з визнанням постановою № 5/174Б від 04 вересня 2003 року Господарського суду Донецької області ВАТ «Содовий завод» банкрутом та призначенням арбітражного керуючого державним виконавцем відповідно до п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній до 08 березня 2011 року) були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень і всі виконавчі документи за зведеним виконавчим провадженням про стягнення заборгованості з ВАТ «Содовий завод» за актом від 21 жовтня 2003 року передані для подальшого виконання арбітражному керуючому.

З довідки ліквідатора ВАТ «Содовий завод» від 21 липня 2016 року № 01-23/431 вбачається, що в теперішній час товарною біржею «Феміда» готується до проведення аукціон з продажу майна ВАТ «Содовий завод», після проведення якого ВАТ «Содовий завод» будуть прийняти заходи щодо погашення боргів.

Відповідно до ч. 11 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної РеспублікиКрим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Проте як особливий суб'єкт цивільного судочинства, який не може здійснювати в суді свої права безпосередньо, відповідно до частини 4 ст. 38 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, основними завданнями Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку і таке інше. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Тобто Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 до держави, яка має відповідати за ст. 1173 ЦК України, не заявлялися. Крім того, в позовній заяві позивачем не зазначено яким органом державної влади їй завдана шкода та внаслідок яких його незаконних рішень, дій чи бездіяльності, чи були це рішення, дії та бездіяльність Державної казначейської служби України та в чому вони полягали. Крім того, позивач у трудових відносинах з Державною казначейською службою України не перебувала і відповідно д: ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 94 КЗпП України у Державної казначейської служби України відсутній обов'язок виплатити їй заробітну плату.

Що стосується доводів скаржника в касаційній скарзі, то вони не заслуговують на увагу суду касаційної інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції під час перегляду справи надана належна та обґрунтована оцінка даним доводам.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова