АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ВашенякВ.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АТЕК» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року по цивільній справі позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «АТЕК», треті особи: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Діловий Центр» про зобов'язання видати належним чином засвідчену копію ордеру на жиле приміщення,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «АТЕК», в якому просила зобов'язати відповідача видати їй спеціальний ордер на жиле приміщення в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с. 2, 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.01.2017 відкрито провадження у справі (а.с. 19).

30.03.2017 позивачка подала до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просила зобов'язати відповідача видати їй засвідчену належним чином копію спеціального ордеру на жиле приміщення в кімнаті АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленої вимоги вказувала, що вона перебувала у трудових відносинах з Київським заводом «Червоний Екскаватор», на даний час ПАТ «АТЕК», з 11.10.1985 по 20.10.1999. На підставі спільного рішення профкому та адміністрації підприємства у зв'язку із роботою їй було надано у 1985 році для проживання кімнату НОМЕР_1, а у 1994 році надано кімнату АДРЕСА_1. Відповідач вимагає від неї надати ордер, що підтверджується копією наказу № 4 від 22.02.2017 та оголошення третьої особи від 24.02.2017, при тому, що ордер (оригінал) був зданий при вселенні у відповідності до вимог чинного законодавства і не може перебувати у мешканця. З огляду на викладене вважає своє право порушеним і воно підлягає судовому захисту у визначений нею спосіб (а.с. 71, 72).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.06.2017 позов задоволено - зобов'язано ПрАТ «АТЕК» видати ОСОБА_3 засвідчену копію спеціального ордеру на жиле приміщення в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с. 104-106).

В апеляційній скарзі ПрАТ «АТЕК», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про видачу позивачці ордеру на жиле приміщення в кімнаті НОМЕР_2 гуртожитку, а тому за відсутності ордеру відповідач й не може видати його копію.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за відомими суду адресами. Беручи до уваги викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності, осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Разом з цим, згідно вимог ч. 3 вказаної статті, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог, оскільки відповідач почав вимагати від позивачки надання ордеру на займане жиле приміщення, який позивачка не може надати, так як ордер на вселення у житлове приміщення є разовим документом, який надає право на вселення і здається у житлово-експлуатаційну організацію або на підприємство.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним записом у паспорті громадянина України (а.с. 4, 5). Наявність зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання свідчить про зайняття ОСОБА_3 жилого приміщення гуртожитку (кімнати НОМЕР_1) на законних підставах.

Позивачка пояснила, що у 1985 році їй було надано кімнату НОМЕР_1, а у зв'язку із розірванням шлюбу у 1994 році було надано кімнату НОМЕР_2, в якій вона й проживає. При цьому, слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів надання позивачці цієї кімнати.

Заявляючи вимогу про зобов'язання відповідача надати їй копію ордеру на жиле приміщення, позивачка вказує, що така вимога заявлена нею у зв'язку з тим, що відповідач почав вимагати саме від неї надання ордеру на жиле приміщення, якого вона немає у зв'язку з тим, що він був зданий при поселенні на підприємство чи в експлуатуючу організацію.

В судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами той факт, що позивачка зареєстрована у кімнаті НОМЕР_1, однак проживає у кімнаті НОМЕР_2 і вимог про виселення її з цієї кімнати відповідачем не заявлено. Як пояснив представник відповідача наразі відповідач проводить перевірку правомірності надання житла в гуртожитку і вимог про виселення позивачки не пред'являв.

Статтею 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із вимогами ст. 15 ЦПК України, суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Суди розглядають вищевказані справи в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Отже, судовому захисту підлягає лише порушене, не визнане або оспорюване право особи.

В даному випадку письмове звернення відповідача до позивача з проханням надання копії ордеру на право зайняття кімнати у гуртожитку не є порушенням житлових прав позивача і також не свідчить про не визнання або оспорювання відповідачем цих прав.

Таким чином, з огляду на відсутність порушень прав (в даному випадку житлових) позивача з боку відповідача, підстави для судового захисту права, тим більше у спосіб обраний позивачем, відсутні.

Відтак, висновок суду про порушення відповідачем прав позивачки у зв'язку зі зверненням до останньою з вимогою про надання ордеру на жиле приміщення, є помилковим і таким, що не ґрунтується на вимогах закону. Також суд не надав оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права. Так, з матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що останній не визнає, заперечує наявність та стверджує, про те, що такий ордер відсутній, натомість суд, не встановивши чи дійсно такий ордер видавався і ким саме, ухвалив рішення про зобов'язання відповідача надати копію такого ордеру.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Підсумовуючи викладене та враховуючи зміст заперечень відповідача наданих у суді першої інстанції та його доводів наведених у апеляційній скарзі, колегія суддів, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення, а саме скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АТЕК» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «АТЕК», треті особи: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Діловий Центр» про зобов'язання видати належним чином засвідчену копію ордеру на жиле приміщення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва