УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», про визнання права власності та зобов'язання зареєструвати майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 16 березня 2004 року йому належить на праві приватної власності 32/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, яка складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літ. «Г», загальною житловою площею 79,1 кв. м, та надвірних споруд під літ. «З1, Ш, Щ» - сараї, «П» - льох, № 15,17 - огородження, VІ, ІХ - мостіння, розташованих на земельній ділянці держфонду площею 604 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1. У ході експлуатації для поліпшення умов проживання, позивач за рахунок власних коштів і прилягаючої території побудував житловий будинок під літ. «Е» та просив на підставі ст. 377 ЦК України та Закону України «Про власність» визнати за ним право власності на новостворене нерухоме майно.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 7 квітня 2006 року визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок під літ. «Е» по АДРЕСА_1, у якому розташовані: на 1-му поверсі: котельня - 3,90 кв. м, гараж - 32,10 кв. м; на 2-му поверсі: коридор - 4,50 кв. м, кухня - 9,20 кв. м, санвузол - 2,80 кв. м, житлова кімната - 17,30 кв. м, житлова кімната - 9,20 кв. м, а всього загальна площа - 79 кв. м, житлова плаща - 26,50 кв. м, підсобна площа - 52,50 кв. м, висота приміщень - 2,80 кв. м. Зобов'язано КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвати рішення суду.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року доповнено заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 7 квітня 2006 року таким. Визнано за ОСОБА_3 право власності на літ. «Г», «Г1» коридор 4-1 площею 4,2 кв. м, жила кімната 4-3 площею 9,4 кв. м, жила кімната 4-4 площею 11,2 кв. м, кухня 4-5 площею 6,3 кв. м, санвузол 4-7 площею 2,8 кв. м, житловий будинок під літ. «Е» по АДРЕСА_1, загальною площею 79,0 кв. м, житловою - 26,5 кв. м, сарай літ. «Ш», сарай літ. «Щ», що складає 41/50 частини домоволодіння.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року заочне рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що побудований ОСОБА_3 житловий будинок не перешкоджає ні житловим органам, ні сусідам, а тому, з урахуванням положень ст. ст. 376, 377 ЦК України, Закон України «Про власність», позов слід задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи заочне рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, з урахуванням положень ст. 376 ЦК України, виходив із того, що ОСОБА_3 не звертався до відповідних компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва, у матеріалах справи такі відомості відсутні, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Також судом апеляційної інстанції зазначено, що на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа у суді апеляційної інстанції розглядалася у відсутності ОСОБА_3, який повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується розписками Укрпошти про отримання ним судових повісток про виклик, доказів поважності причин неявки позивачем не надано.

Даний висновок не ґрунтується на нормах процесуального права та матеріалах справи.

Судами установлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 16 березня 2004 року ОСОБА_3 отримав у дар від ОСОБА_4 32/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, та в цілому складається з одного кам'яного житлового будинку під літ. Г, загальною житловою площею 79,1 кв. м та надвірних споруд під літ. З-1, Ш, Щ - сараї, П - льох, № 15, 17- огорожа, У1, 1Х - мостіння, розташований на земельній ділянці держфонду площею 604 кв. м.

Згідно із договором дарування від 27 лютого 2004 року ОСОБА_5 отримала в дар від ОСОБА_4 32/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, який складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літ. Г, загальною житловою площею 79,1 кв. м та надвірних споруд під літ. З-1, Ш, Щ - сараї, П - льох, № 15, 17- огорожа, У1, 1Х - мостіння, розташований на земельній ділянці держфонду площею 604 кв. м.

За адресою житлового будинку АДРЕСА_1, що знаходиться на території Київського району м. Одеси, позивач ОСОБА_3 самовільно без дозвільних документів побудував житловий будинок літ. Е, який складається з двох поверхів, та звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про визнання за ним права власності на новостворене ним майно на підставі ст. 377 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність».

Розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 7 квітня 2006 року про задоволення позову ОСОБА_3, без участі позивача, суд апеляційної інстанції вважав ОСОБА_3 таким, що повідомлений про час та місце судового засідання. Проте суд апеляційної інстанції не звернув уваги на таке.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

У ч. 4 цієї статті передбачено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки у суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Згідно із ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

ОСОБА_3 зазначає, що на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, а фактично проживав у АДРЕСА_2. Ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду ним отримано не було, на адресу фактичного місця проживання та місця реєстрації відповідних документів не надходило. Судові виклики направлялися на адресу житлового будинку АДРЕСА_1. Повідомлення про вручення поштового відправлення про розгляд апеляційної скарги 26 січня 2015 року повернуто на адресу суду з відміткою про вручення зятю позивача - ОСОБА_6 (ініціалів не зазначено), проте ОСОБА_3 зазначено, що дана особа не є його зятем і ніколи не була.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою першою розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

У статтях 74-76 ЦПК України врегульовано порядок вручення судових повісток. У ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Тобто належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, є розписка про отримання судової повістки.

Будь-яких відомостей про повідомлення ОСОБА_3 про розгляд апеляційної скарги 16 лютого 2015 року матеріали справи не містять.

Таким чином, не можна вважати, що суд апеляційної інстанції дотримався вимог щодо належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, у зв'язку із чим обставини, на які посилається позивач, суд касаційної інстанції перевірити не може, тому рішення апеляційного суду має бути скасоване з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Виходячи з наведеного, дослідивши обставини справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги та передачі справи на новий апеляційний розгляд з підстав, передбачених ст. 336 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик