Справа №484/2631/16-ц 09.10.2017 09.10.2017 09.10.2017
Провадження №22-ц/784/1556/17
Справа № 484/2631/16-ц Головуючий у 1 інстанції Паньков Д.А.
Провадження №22-ц/784/1556/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду даної справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2017 року, ухваленого в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, -

у с т а н о в и л а :

22 серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) пред'явило зазначений позов, який обґрунтувало наступним.

19 квітня 2007 року Банк в простій письмовій формі уклав з ОСОБА_2, річний, з правом, в тому числі, і автоматичної пролонгації на такий же строк, кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно його умов Банк видав позичальнику платіжну картку з кредитним лімітом у 13 000 гривень, які та могла використовувати на власний розсуд, зі зворотним зобов'язанням кінцево повернути їх в термін, що відповідає строку дії картки.

Крім того, позичальник, відповідно до умов та правил надання банківських послуг і правил користування платіжною карткою, бралася сплачувати щомісяця обов'язковий мінімальний платіж, який складається із частки тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, виходячи з відсоткової ставки 36% річних.

В ньому ж, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобов'язання більш ніж на 120 днів, держатель картки сплачує Банку штраф, складовими якого є тверда грошова сума у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

Взяті на себе зобов'язання Банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві платіжну карту з обумовленим кредитним лімітом, і чекав відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, проте та, проводила виплати нерегулярно, а з початку 2016 року зовсім припинила виплати, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2016 рік виникла заборгованість в розмірі 22 358 гривень 96 копійок, з яких:

●11 831 гривня 45 копійок заборгованість зі сплати тіла кредиту;

●8 286 гривень 61 копійка заборгованість за відсотками за користування позиченими грошима;

●700 гривень заборгованість за пенею по комісією за користування кредитом;

●500 гривень штрафу (фіксована частина);

●1040 гривень 90 копійок штрафу (процентна складова).

Не змінили її позадоговірної поведінки неодноразові нагадування Банку про необхідність виконання зобов'язання у повному обсязі, ні заходи цивільно-правового впливу.

У зв'язку із цим, Банк просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборговану грошову суму.

ОСОБА_2 проти позову заперечувала, пояснивши, що позовна давність по вимогам закінчилася, оскільки про порушення свого права Банк дізнався ще у 2008 році.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2017 року позов Банку задоволено в повному обсязі і вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилалась на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду 1 інстанції змінити, зменшивши розмір стягнення заборгованих грошових сум, оскільки суд постановив його без точного додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини, підставою виникнення яких є укладений 19 квітня 2007 року кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позивач виконав взяті на себе за ним обов'язки, в той час як відповідач свого слова не дотрималась, знявши за платіжною карткою в декілька прийомів і використавши на свій розсуд 13 000 гривень, вона стала проводити належні з неї виплати періодично, та не у повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 22 358 гривень 96 копійок, яку вона не бажає погасити добровільно.

За такого, заборговані грошові суми слід стягнути за судовим рішенням.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, крім розміру заборгованості зі сплати відсотків, пені, штрафу та загального розміру боргу, належного до сплати, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Що ж до заборгованості за процентами, пенею та штрафом, то висновки суду не ґрунтуються на законні та умовах договору, а тому підлягають відповідному корегуванню та вирішенню.

Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу статей 251, 253, 509, 525-526, 598, 610, 611, 616, 622, 631 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 квітня 2007 року Банк уклав з відповідачем кредитний договір № б/н, шляхом підписання заяви на видачу кредиту до якої додані умови та правила надання банківських послуг, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за яким надав відповідачу кредит у сумі спочатку 500 гривень, потім в декілька прийомів, збільшивши цей ліміт до 13 000 гривень (а.с.-8, 9-14, 28).

Та грошові кошти взяла і використала на свій розсуд.

При цьому, вона зобов'язалася повернути їх частинами до закінчення дії кредитної картки, а також сплачувати щомісяця обов'язковий мінімальний платіж, який складається із частки тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, виходячи з відсоткової ставки 36% річних на суму залишку заборгованості по кредиту.

У разі прострочки виконання грошового зобов'язання держатель картки сплачує Банку штраф, складовими якого є тверда грошова сума у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

Взявши ці грошові кошти, вона їх повертала, а потім ще неодноразово вчиняла названі фінансові операції, остання з яких, по отриманню коштів у розмірі 107 гривень датована 07.07.2015 року, а з погашення у розмірі 1 200 гривень - 25 листопада 2015 року.

З письмових пояснень представника ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. - 126-127 ) та наданого ним витягу з особистого рахунку відповідача (а.с. - 128 - 165), на початок листопада 2015 року ОСОБА_2 заборгувала ПАТ КБ «ПриватБанк» 11 831 гривню 45 копійок за тілом кредиту і на 30.11.2015 року - 986 гривень 25 копійок зі сплати процентів за користування позиченими грошима. Названі суми підлягали стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», що вірно констатував і міськрайонним суд.

Крім того, за період, що пройшов з названої дати і до пред'явлення даного позову з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід було стягнути ще 2 898 гривні 35 копійок заборгованості зі сплати процентів (при цьому, нарахування слід проводити без додавання кожного наступного платежу до базової суми нарахування), а також, за той же час 710 гривень 04 копійки пені.

За такого і відповідно до статей 525, 589, 590, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК України, підпунктів 6.5., 8.6. Умов та правил надання банківських послуг (а.с. - 9-14) ОСОБА_2 повинна відповідати за неналежне виконання кредитного зобов`язання і нести негативні наслідки таких своїх дій, а саме, повернути Банку тіло кредиту, сплатити прострочені відсотки та пеню, а також судові витрати.

Оскільки вона у добровільному порядку заборговані грошові кошти не сплачує, то їх слід стягнути за судовим рішенням.

Що до стягнення штрафу, то він не підлягав стягненню, оскільки за позицією позивача фактично нараховувався за ті ж самі дії боржника, що і пеня, а значить є елементом подвійної відповідальності за одне і теж порушення умов договору, що за чинним законодавством України є неприпустимим.

Крім того, стороною відповідача було подано заперечення на позовну, в якому та просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог саме за спливом позовної давності.

Міськрайонний суд в такому вірно відмовив, оскільки така вимога не ґрунтується на умовах договору.

Так, в силу статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що в листопаді 2015 року відповідача в черговий раз перервав позовну давність сплативши частину боргу, а тому підстав для задоволення заяви про застосування позовної давності немає.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Стосовно ж тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу про наявність процесуальних порушень при розгляді судом 1 інстанції позову, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2017 року в частині вирішення вимоги про стягнення штрафу - скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у названій вимозі до ОСОБА_2.

В іншій частині назване рішення змінити, виклавши його резолютивну частину про стягнення заборгованості та судових витрат в наступній редакції.

Стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 19.04.2007 року станом на 31.07.2016 року в розмірі 16 426 гривень 09 копійок, з яких: 11 831 гривень 45 копійок заборгованість за тілом кредиту; 3 884 гривні 60 копійок заборгованість за відсотками та 710 гривень 04 копійки пеня.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1 378 гривень на відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Галущенко О.І.

Самчишина Н.В.