АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 761/4567/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6084/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

8 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю «Київзовніштур» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київзовніштур» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ТОВ «Київзовніштур» подав апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права,не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні приміщенням, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 1 червня 2014 року між ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «Київзовніштур» укладено договір найму (оренди) нежилого приміщення з АДРЕСА_1 - офісне приміщення, яке було передано позивачу відповідно до акту прийому-передачі від 2 червня 2014 року.

Відповідно до п. 1.5. Договору термін орендного користування визначається з 1 червня 2014 року по 30 травня 2015 року.

За п. 7.2 Договору, якщо жодна сторона у двомісячний термін до закінчення даного Договору не заявить про намір його розірвання, даний Договір автоматично пролонгується на термін, який дорівнює терміну дії даного Договору.

Зазначив, що ні ТОВ «»Київзовніштур ні наймодавцем у двомісячний термін до 30 травня 2016 року не заявлено намір про розірвання Договору, у зв'язку із чим даний договір пролонгований до 30 травня 2017 року.

16 червня 2016 року, всупереч умовам Договору, наймодавець ОСОБА_5 самовільно змінила замки у вхідних дверях до орендованого приміщення, таким чином вчиняючи перешкоду позивачу в користуванні приміщенням.

Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_5 з вимогою припинити незаконні дії.

30 серпня 2016 року між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець продає, а покупці купують у власність нежилі приміщення з АДРЕСА_1 ОСОБА_4 набула у приватну власність 40/100 частини приміщення, ОСОБА_3 - 60/100 частини приміщення.

Також зазначив, що у зв'язку з тим, що попередній власник з 16 червня 2016 року, умисно та протиправно перешкоджаючи законній господарській діяльності позивача, порушуючи взяті на себе зобов'язання за договором, не допускав наймача до приміщення та до його майна, позивачу заподіяно збитки (реальну та упущену вигоду).

В тому числі з 30 серпня 2016 року, після зміни власника об'єкту оренди, законні права Позивача як наймача по Договору продовжують порушуватися, що призводить до збільшення збитків.

У зв'язку із викладеним, просив суд зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод позивачу в користуванні нерухомим майном, а саме: нежилим приміщенням з АДРЕСА_1 зобов'язати відповідачів надати Генеральному директору ТОВ «Київзовніштур» ключі від нежилого приміщення; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 6675 грн. та судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 червня 2014 року між ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «Київзовніштур» укладено договір найму (оренди) нежилого приміщення з АДРЕСА_1.

Згідно пункту 1.1 Договору наймодавець передав у тимчасове платне користування (в найм) для здійснення підприємницької діяльності нежиле приміщення з АДРЕСА_1

Факт передачі в оренду зазначеного в Договорі нерухомого майна підтверджується актом прийому-передачі приміщення від 2 червня 2014 року, складеним і підписаним ОСОБА_5 і ТОВ «Київзовніштур».

Як вбачається з договору оренди, термін оренди складає один рік з моменту прийняття приміщення, що орендується, Актом.

В пункті 7.2 зазначеного розділу зазначено, що якщо жодна сторона у двомісячний термін до закінчення даного Договору не заявить про намір його розірвати, даний договір автоматично пролонгується на термін, який дорівнює терміну дії даного договору.

Згідно вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вимогами ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця (ч. 1 ст. 770 ЦК України).

30 серпня 2016 року між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець продає, а покупці купують у власність нежилі приміщення з АДРЕСА_1 ОСОБА_4 набула у приватну власність 40/100 частини приміщення, ОСОБА_3 - 60/100 частини приміщення.

Згідно пункту 1.3 розділу 1 «Предмет договору» приміщення належать продавцю на праві приватної власності на підставі Договору дарування нежилих приміщень, посвідченого Лабутіною Ю.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 серпня 2016 року за реєстровим номером № 2274.

Згідно пункту 4.1 розділу 4 «Гарантії» зазначеного договору купівлі-продажу продавець, зокрема, свідчить, що до укладення цього договору ні приміщення, ні будь-яку його частину нікому іншому не продано, не подаровано, іншим способом не відчужено, не здано в найом (оренду), безплатне користування, воно не є предметом іпотеки, прав щодо нього у третіх осіб немає.

За ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б вказували на згоду наймодавця на продовження дії договору найму на новий термін, як цього вимагає пункт 6.2 Договору.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що зазначений вище договір оренди автоматично пролонгується відповідно до п. 7.2 Договору, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Розділ 6 «Продовження і розірвання договору» містить пункт 6.2, згідно якого, за два місяці до спливу терміну дії цього Договору сторони зобов'язані переглянути його умови, включаючи розмір орендної плати, та у разі досягнення згоди оформити це письмовою угодою, яка буде слугувати підставою для укладення договору оренди приміщення, вказаного в п. 1.3 цього Договору, на новий термін.

Проте позивачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів письмово оформленої згоди на пролонгацію договору оренди від 1 червня 2014 року.

Надані позивачем акти протидії законній господарській діяльності від 16 та 17 червня 2016 року, складені та підписані посадовими особами ТОВ «Київзовніштур», акт проникнення на об'єкт від 16 червня 2016 року, лист та телеграму ТОВ «Київзовніштур» на адресу ОСОБА_5 не є доказом чинення перешкод відповідачами, оскільки зазначені акти складені до переходу права власності на житлові приміщення ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 30 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 та ОСОБА_8, останні придбали нежитлові приміщення з АДРЕСА_1

Відповідно до зазначеного договору, приміщення належать продавцю на праві приватної власності на підставі Договору дарування нежилих приміщень, посвідченого Лабутіною Ю.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 серпня 2016 року за реєстровим номером № 2274.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта, що відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України до відповідачів як до нових власників перейшли права та обов'язки наймодавця, оскільки, з договору купівлі-продажу вбачається, що спірні приміщення придбані відповідачами не у ОСОБА_5, а у ОСОБА_6

Згідно пункту 4.1 договору купівлі-продажу, продавець, гарантує, зокрема, що до укладення цього договору ні приміщення, ні будь-яку його частину нікому іншому не продано, не подаровано, іншим способом не відчужено, не здано в найом (оренду), безплатне користування, воно не є предметом іпотеки, прав щодо нього у третіх осіб немає.

Будь-яких вимог до ОСОБА_6 позивач не заявляв.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київзовніштур» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді