Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - головне управління юстиції у Київській області, про визнання розпорядження та державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та скасування їх державної реєстрації, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, відшкодування моральної шкоди, визнання недійсним (скасування) права власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від імені яких діє ОСОБА_5, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 29 березня 2005 року № 157 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо зміни використання земельних ділянок з ведення товарного сільськогосподарського використання на ведення особистого селянського господарства на території Білогородської сільської ради» в частині затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки ОСОБА_6; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,9046 га, розташовану на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий 16 липня 2005 року ОСОБА_6, та визнати недійсною його державну реєстрацію; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,9046 га, розташованої на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства, укладений між ОСОБА_6, від імені якої діяв ОСОБА_2, та ОСОБА_3 І.В.; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,5439 га, виданий 22 жовтня 2005 року на підставі договорів купівлі-продажу від 18 cерпня 2005 року №№ 2-1970, 2‑1973, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 1,9046 га, розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер НОМЕР_1 та кадастровий номер НОМЕР_2) на ОСОБА_3, що проживає АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 8,3785 га від 28 квітня 2007 року до складу якої увійшла земельна ділянка площею 1,9046 га, укладений між ОСОБА_3 і товариством з обмеженою відповідальністю «Укрінвестстрой» (далі - ТОВ «Укрінвестстрой») та його реєстрацію; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 8,3785 га від 23 травня 2007 року до складу якої увійшла земельна ділянка площею 1,9046 га, укладений між ТОВ «Укрінвестстрой» та ОСОБА_4; визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_4 на земельну ділянку площею 8,3785 га, розташовану у с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області з цільовим призначенням - для житлової та громадської забудови, кадастровий номер НОМЕР_3, виданий 14 березня 2008 року управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області ОСОБА_4, який проживає АДРЕСА_2 та визнати його реєстрацію; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1,9046 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, що знаходиться на території с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, що увійшла до складу земельної ділянки площею 8,3785 га; визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,9046 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; визнати недійсним (скасувати) право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 8,3785 га, кадастровий номер НОМЕР_3, для житлової та господарської забудови.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 липня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 157 від 29 березня 2005 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо зміни використання земельних ділянок з ведення товарного сільськогосподарського використання на ведення особистого селянського господарства на території Білогородської сільської ради» в частині затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки площею 1,9046 га, належної ОСОБА_6

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 16 липня 2005 року, виданий ОСОБА_6 на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 157 від 29 березня 2005 року, згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 1,9046 га, розташованої на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2005 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, згідно якого остання набула право власності на земельну ділянку площею 1,9046 га, розташовану на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9046 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, яка увійшла до складу земельної ділянки площею 8,3785 га.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1,9046 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, яка померла 11 січня 2005 року.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від імені яких діє ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого на підставі рішення Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26 січня 2000 року № 35, ОСОБА_6 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Білогородка», розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах.

8 вересня 2004 року ОСОБА_6 видала ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність терміном на три роки та надала йому право бути її представником у всіх установах та організаціях щодо питань, пов'язаних з приватизацією земельної ділянки, розташованої на території КСП «Білогородка» у с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області площею 2,55 в умовних кадастрових гектарах.

14 грудня 2004 року на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25 листопада 2004 року № 497 ОСОБА_6 видано державний акт серії ЯБ № 287305 на право власності на земельну ділянку площею 1,4605 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

11 січня 2005 року ОСОБА_6 померла.

Спадкоємцями за законом після ОСОБА_6 є дочка ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_7, який відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь дочки.

20 травня 2005 року державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,9046 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

22 березня 2006 року державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,4605 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_6 29 березня 2005 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області на підставі клопотання, поданого від її імені 7 лютого 2005 року, видано розпорядження № 157 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо зміни використання земельних ділянок з ведення товарного сільськогосподарського використання на ведення особистого селянського господарства на території Білогородської сільської ради», згідно якого затверджено технічну документацію із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_6 площею 1,9046 га.

16 липня 2005 року на ім'я ОСОБА_6 на підставі зазначеного розпорядження видано державний акт НОМЕР_6 на право власності на земельну ділянку площею 1,9046 га, розташовану на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства і 18 серпня 2005 року між ОСОБА_6, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_2, та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

22 жовтня 2005 року ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу, серед яких був також договір, укладений з ОСОБА_6 18 серпня 2005 року, видано державний акт серії НОМЕР_7 на право власності на земельну ділянку площею 3,5439 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, для ведення особистого селянського господарства.

У відповідності до рішення п'ятої сесії п'ятого скликання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 грудня 2006 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 8,3785 га, яка розташована на території с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення - землі для житлової та громадської забудови, а 28 квітня 2007 року ОСОБА_3 продала цю земельну ділянку ТОВ «Укрінвестстрой», якому на підставі цього договору видано відповідний державний акт.

У подальшому ТОВ «Укрінвестстрой» 23 травня 2007 року продав вказану земельну ділянку ОСОБА_4, який 14 березня 2008 року отримав відповідний державний акт на земельну ділянку площею 8,3785 га кадастровий номер НОМЕР_3.

6 березня 2012 року Головне управління держкомзему у Київській області звернулось до Києво-Святошинської районної державної адміністрації з клопотанням про скасування розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 29 березня 2005 року № 157, оскільки воно прийнято з порушенням вимог ст. 20 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) без заяви землевласників про зміну цільового призначення земельної ділянки.

Судом першої інстанції з наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 сформована з кількох земельних ділянок, у тому числі, із земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 1,9046 га.

Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК Україницивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 237, ст. 239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Пунктом шостим ч. 1 ст. 248 ЦК Українивизначено, що представництво за довіреністю припиняється в разі смерті особи, яка видала довіреність.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 видала ОСОБА_2 довіреність на представлення її інтересів та вчинення від її імені дій, пов'язаних з отриманням державного акта на спірну земельну ділянку, після смерті якої ОСОБА_2 продовжував вчиняти дії від її імені та вийшов за межі наданих йому довіреністю повноважень, подавши після смерті ОСОБА_6 до відповідних державних органів звернення про зміну цільового призначення земельної ділянки.

Згідно з п. 15 Перехідних положень ЗК України, у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного розпорядження та укладення першого договору купівлі-продажу, громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2007 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ст. 210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.

Статтею 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставоюнедійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК Україниможливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з незаконного володіння.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Пунктом другим ч. 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-VI від 20грудня 2011року виключено п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України.

Відповідно до п.п. 3 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуване розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 29 березня 2005 року № 157 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, виданий на його підставі на ім'я ОСОБА_6 державний акт від 16 липня 2005 року та укладений між ОСОБА_6, від імені якої діяв ОСОБА_2, та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки підлягають визнанню недійсними, оскільки вони прийняті, укладені та видані після смерті ОСОБА_6, за ініціативою особи, яка не була наділена правом на вчинення таких дій та з порушенням вимог чинного законодавства.

ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після ОСОБА_6, однак державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, тому суд правомірно виходив із того, що права позивача підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухоме майно у порядку спадкування після ОСОБА_6

Крім того, прийнявши до уваги, що ОСОБА_4 набула земельну ділянку, яка вибула з володіння ОСОБА_1 не з її волі іншим шляхом, обґрунтовано застосував механізм, визначений ст. 388 ЦК України, витребувавши спірне майно і відмовив у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 23 травня 2007 року між ОСОБА_4 і ТОВ «Укрінвестстрой».

Доводи касаційної скарги щодо виходу судом за межі позовних вимог і вирішення позовних вимог у більшому розмірі, ніж було заявлено позивачем, спростовується наявною в матеріалах справи заявою ОСОБА_1 від 1 грудня 2015 року про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині застосування наслідків спливу позовної давності, правомірно виходив із того, що ОСОБА_1 подала позовну заяву, здавши її 14 січня 2015 року на пошту, тобто у строк до 15 січня 2015 року, як це передбачено п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства».

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від імені яких діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: Є.П.Євграфова

О.В.Кадєтова