Справа № 676/368/17
Номер провадження 2/676/729/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Кам'янець - Подільський

Кам'янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Бондаря О.О.

з участю секретаря Білоус Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий комплекс «Центральний» про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення та дати звільнення, відшкодування моральної шкоди, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Торговий комплекс «Центральний» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі в сумі 1121 гривень 00 коп., стягнення заробітної плати за надурочний час роботи в сумі 983 гривні 04 коп., середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 17121 гривні 28 коп., моральної шкоди в розмірі 3000 гривень, зміну формулювання причини звільнення зі звільнення за прогул п. 4 ст. 40 КЗпП України на звільнення за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача - ОСОБА_2 позов підтримали і пояснили, що позивачка працювала в ТОВ «Торговий комплекс «Центральний» продавцем . Директор магазину після проведення інвентаризації повідомила позивача про нестачу товару. Після цього позивачка 08 листопада 2016 року подала заяву на звільнення з роботи за згодою сторін з 23 листопада. Після цього директор магазину встановила позивачці режим роботи з 08 год. до 22 год. для того щоб позивачка відпрацювала нестачу коштів. Позивачка відпрацювала до 23 листопада 2016 року, однак з нею в цей день розрахунок проведено не було, а наступного дня вона вже не вийшла на роботу в зв'язку з подачею заяви про звільнення з роботи. Просять стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі в сумі 1121 гривень 00 коп., заробітну плату за надурочний час роботи за 16 днів в листопаді 2016 року в сумі 983 гривні 04 коп., середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 17121 гривні 28 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, яка заподіяна позивачу в результаті того , що позивач не має можливості влаштуватись на роботу , бо відповідачка директор магазину поширює відносно неї неправдиву інформацію , просять змінити формулювання причини звільнення зі звільнення за прогул п. 4 ст. 40 КЗпП України на звільнення за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивачка приходила в грудні за отриманням розрахунку , однак заробітну плату не отримувала і трудову книжку їй не повернули. Під час розгляду справи позивачка не приходила на підприємство за отриманням розрахунку.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що позивачка заяви про звільнення з роботи 08 листопада 2016 року не подавала. 24 листопада 2016 року позивачка не з'явилась на роботі . Коли зателефонували до позивачки з приводу її невиходу на роботу, вона повідомила, що знаходиться на лікарняному, а через деякий час почалися перевірки правоохоронних органів з приводу невидачі позивачу трудової книжки. З 23 листопада 2016 року по 26 грудня 2016 року позивачка на роботу не ходила і тому , по завершенню всіх перевірок, які не знайшли порушень з боку підприємства , її було звільнено за прогул. Позивачці неодноразово пропонувалось до початку розгляду справи і в ході розгляду справи прийти на підприємство для отримання хоча б заробітної плати , однак вона не приходила. Позов в частині стягнення заробітної плати за надурочний час роботи за 16 днів в листопаді 2016 року в сумі 983 гривні 04 коп. не підлягає задоволенню, оскільки в позивачки був встановлений восьмигодинний робочий день і щоденний час її роботи відмічений в табелі обліку робочого часу . Позов в частині стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 17121 гривні 28 коп. не підлягає задоволенню, оскільки позивачка не приходила на підприємство для отримання цих коштів. Позов про відшкодування моральної шкоди та про зміну формулювання причини звільнення не підлягає задоволенню, оскільки звільнення позивача було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Представник відповідача - директор ТОВ «Торговий комплекс «Центральний» , ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що позивачка їй заяви від 08 листопада 2016 року на звільнення з роботи не давала. Відпрацьований час позивачки вказаний в табелі обліку робочого часу. 24 листопада 2016 року після невиходу позивачки на роботу проводили інвентаризацію і виявили нестачу товару. ОСОБА_4 зі слів працівників магазину відомо, що позивачка після 24 листопада 2017 року приходила в магазин , однак до директора не заходила. Коли 24 листопада 2016 року почали з'ясовувати чому позивачка не вийшла на роботу , ОСОБА_5 повідомила, що хворіє, а через деякий час почалися перевірки правоохоронних органів з приводу заяв позивачки. Директор неодноразово надсилала листи позивачу, щоб остання з'явилась на роботу , однак позивачка так і не з'явилась. По завершенню перевірок правоохоронними та контролюючими органами, позивачку було звільнено з роботи за прогул. Позивач в будь - який момент може прийти сама чи з її представником на роботу та забрати трудову книжку і нараховану заробітну плату.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 дали показання, що бачили як позивачка один раз приходила в приміщення магазину, поговорила з Альошою і пішла з магазину. Того дня позивачка до директора магазину не заходила.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи , суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу № 195 від 05 травня 2015 року була прийнята на роботу продавцем в ТОВ «Торговий комплекс Центральний».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що після проведення інвентаризації, яка виявила нестачу товару , позивачка 08 листопада 2016 року подала заяву на звільнення з роботи за згодою сторін. В листопаді 2016 року позивачка працювала з 08 год. по 22 год., так як відробляла нестачу. 24 жовтня 2016 року позивачка не вийшла на роботу , оскільки вважала, що вона відпрацювала 14 днів після подачі заяви на звільнення.

Після того, як з позивачкою не був проведений розрахунок, вона звернулась в Кам'янець - Подільську місцеву прокуратуру, якою заяву позивачки було направлено в місцевий відділ поліції, Департамент соцзахисту населення Кам'янець - Подільської міської ради з приводу невидачі їй трудової книжки Фізичною особою ОСОБА_4, хоча в трудових відносинах з Фізичною особою ОСОБА_4 не перебувала.

Директором ТОВ «Торговий комплекс Центральний» 24 листопада 2016 року було видано наказ про створення комісії для підтвердження відсутності позивачки на робочому місці. (т.1 а.с. 28), та за участю працівників ТОВ «Торговий комплекс Центральний» та підприємців, які орендують приміщення в магазині, було складено акт про відсутність позивачки на робочому місці (т.1 а.с. 29).

Відповідач листами від 15 грудня 2016 року, 20 грудня 2016 року повідомив позивачку про необхідність з'явитися на роботу для проведення розрахунку та звільнення.

26 грудня 2016 року за участю директора , головного бухгалтера , продавця ТОВ «Торговий комплекс Центральний» було складений акт, що позивачка не з'явилась на підприємство для дачі пояснень з приводу невиходу на роботу. (т.1 а.с. 30).

Наказом №208 від 26 грудня 2016 року було звільнено ОСОБА_1 з посади продавця згідно п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

При відмові в задоволенні позову про зміну формулювання причини звільнення з роботи зі звільнення за прогул п. 4 ст. 40 КЗпП України на звільнення за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України , суд враховує, що позивачка з 24 листопада була відсутня на роботі без поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При відмові в задоволенні позову в частині зміни формулювання причини звільнення суд також враховує, що позивачем та представником позивача не надано суду доказів подання 08 листопада 2016 року заяви на звільнення, крім того Кодексом законів про працю України не передбачено строку припинення трудового договору , цей строк встановлюється сторонами і не становить 14 днів.

Пленум Верховного Суду України в П. 8 Постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

З витягу з табелю обліку робочого часу за листопад 2016 року ТОВ «Торговий комплекс «Центральний» вбачається, що робочий час позивача з 01 листопада 2016 року по 23 листопада 2016 року становив сім та шість годин на день.

Тому в задоволенні позову про стягнення 983 гривень 04 коп. - недоплаченої заробітної плати за надурочні роботи за період 08.11.2016 року по 23.11.2016 року слід відмовити.

При відмові в задоволенні позову про стягнення заробітної плати в сумі 1121 гривень 00 коп. та середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.11.2016 р. по 20.09.2017 р. суд враховує , що позивачка не приходила на підприємство за нарахованою, але не виплаченою заробітною платою , протягом усього часу судового розгляду директор підприємства неодноразово пропонував позивачці з'явитися на підприємство для отримання хоча б заробітної плати.

В ході судового розгляду не було встановлено судом порушень чинного законодавства при звільненні позивача з роботи, а тому в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 208 - 210, 212 - 214 ЦПК України. ст.. 36, 40 , 116, 117 , 235, 237 - 1 КЗпП України , суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий комплекс «Центральний» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий комплекс Центральний» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 1121 гривень 00 коп. без врахування суми податку на доходи фізичних осіб та обов'язкових платежів , 983 гривень 04 коп. недоплаченої заробітної плати за надурочні роботи за період 08.11.2016 р. по 23.11.2016 р., 17121 гривень 28 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.11.2016 р. по 20.09.2017 р. з яких підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обов'язкові платежі, 3000 гривень моральної шкоди , визнання недійсним та скасування наказу за №208 від 26.12.2016 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади продавця згідно п.4 ст. 40 КЗпП України та визнання ОСОБА_1 звільненою з посади продавця за п.1 ст.36 КЗпП України відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду до апеляційного суду Хмельницької області через Кам'янець-Подільський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили в порядку , передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Бондар О.О