№ 243/2837/17
Справа № 2/243/2023/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
08 червня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Кузнецова Р.В.
при секретарі - Малиновській І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
24 березня 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони із відповідачем з 14 лютого 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя між сторонами не склалося. Кожен із подружжя має різні погляди на сімейне життя і ведення спільного господарства. У зв'язку із цим, шлюбні стосунки між ними фактично припинені. Позивачка переконана, що збереження шлюбу є неможливим та недоцільним у зв'язку із чим, просить розірвати шлюб укладений між ними, залишивши їй прізвище - ОСОБА_1. Спір з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини відсутній. Донька, за їх попередньою домовленістю залишиться проживати разом із позивачкою. Крім того, враховуючи, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним та не має інших осіб на своєму утриманні, просила суд також стягнути з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилась, але від неї надійшла заява, у якій вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить судове засідання провести без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 просив задовольнити в повному обсязі.
Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України судом за місцем фактичного проживання відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами. Але відповідач не з'явився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчить відповідна відмітка на повернутому конверті /а.с.10,14,15з.б./. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, судом на адресу відповідача було спрямовано листи про необхідність явки до судових засідань, із роз'ясненням положення ч. 4 ст.169 ЦПК України. Втім, відповідач в черговий раз не з'являвся до поштового відділення для отримання судової кореспонденції /а.с.17,19з.б. /.
Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.
Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем ОСОБА_2 недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у зв'язку із чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивачки, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) встановив наступне.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 14 лютого 2012 року у виконкомі Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області, актовий запис № 2 /а.с.5/.
Сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6/.
ОСОБА_3 на даний час проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні.
Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя між сторонами не склалося. Кожен із подружжя має різні погляди на сімейне життя і ведення спільного господарства. У зв'язку із цим, шлюбні стосунки між ними фактично припинені.
Спір з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини відсутній. Донька, за попередньою домовленістю сторін залишиться проживати разом із позивачкою.
Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, є працездатним та не має інших осіб на своєму утриманні.
Відповідно до положень статей 10 та 11 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно із приписами статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинені. Сторони не проживають однією сім'єю і не ведуть спільне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства.
Згідно із положеннями статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України).
Передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_2 від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто.
Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не виконує у відношенні своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя. У зв'язку із чим, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Відповідно до ст. 70 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-Х1У (із змінами та доповненнями), максимальний загальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 70 відсотків заробітної плати цієї особи.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача та визначає аліменти на утримання дитини у відсотковому співвідношенні у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) її батька ОСОБА_2, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Позивачкою документально підтверджено квитанцією сплата нею судового збору при зверненні до суду із даним позовом із вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн., який відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на її користь в повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, позивачка є звільненою від сплати судового збору при звернені до суду із позовом про стягнення аліментів, у зв'язку із чим, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 11,60,212,213,214,215,224-228 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 75, 76, 84, 110-112, 180-183 Сімейного кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.
Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище «ОСОБА_1»), ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 14 лютого 2012 року у виконкомі Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області, актовий запис № 2, розірвати.
Після розірвання шлюбу прізвище позивача «ОСОБА_1» залишити без змін.
Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженця сел. Райгородок Словянського району Донецької області, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, аліменти у розмірі однієї третьої частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця, починаючи з 24 березня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженця сел. Райгородок Словянського району Донецької області, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
В задоволенні інших вимог - відмовити.
Роз'яснити сторонам, що шлюб припиняється з моменту набрання чинності даним рішенням, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Копію даного рішення після набрання ним чинності надіслати до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Дане заочне рішення може бути оскаржене відповідачем за його письмовою заявою, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов