Справа № 359/6076/16-ц Головуючий у І інстанції Саган В. М.
Провадження № 22-ц/780/2158/17 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 47 25.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у неї та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4, який проживає разом з нею у с.Вороньків Бориспільського району. Зазначала, що відповідач проживає окремо, належного догляду дитині не надає. Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації у Київської області № 309 від 06 червня 2016 року затверджено рішення районної комісії з питань захисту прав дитини від 26 травня 2016 року «Про усунення перешкод щодо участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4.» встановлено наступний порядок зустрічей відповідача з малолітнім сином ОСОБА_4, а саме: 1 та 3 вихідні тижня з п'ятниці з 13:00 год. по суботу до 18:00 год. з обов'язковим попередженням матері хлопчика, ОСОБА_3 про свій візит беручи до уваги стан здоров'я дитини; 30 календарних днів під час літніх канікул ОСОБА_2 забирати сина ОСОБА_4 з місця проживання дитини та повертати матері у визначений термін; у разі зміни порядку днів побачень, кожний з батьків дитини повинен повідомити іншого про таку зміну.

Однак відповідач не дотримується встановленого порядку зустрічей з сином, забирає дитину в будь-який час, тримає дитину у себе понад встановлений термін, на телефонні дзвінки не відповідає, періодичне перебування дитини у батька несе лише негативні наслідки. Позивач вказувала, що вона неодноразово зверталась до Служби у справах дітей за захистом, а також до правоохоронних органів, де їй повідомили, що лише рішення суду щодо визначення часу спілкування батьків з дитиною є обов'язковим до виконання.

З урахуванням наведеного, позивач просила визначити спосіб участі відповідача ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, 1 та 3 вихідні тижня з п'ятниці 16:00 год. до 18:00 год. суботи, з обов'язковим попередженням матері ОСОБА_3 про свій візит, беручи до уваги стан здоров'я дитини, у разі зміни порядку днів побачень кожний із батьків дитини повинен повідомити іншого про таку зміну.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визначено участь ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у такий спосіб: 1 та 3 п'ятницю з 16:00 хв. по суботу до 18:00 хв., з обов'язковим попередженням матері ОСОБА_3 про свій візит, беручи до уваги стан здоров'я дитини. У разі зміни порядку днів побачень, кожний з батьків дитини повинен повідомити іншого про таку зміну.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у позові, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

12 травня 2017 року Служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації подала до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2016 року є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, запропонований позивачем порядок зустрічей відповідача з малолітнім сином ОСОБА_4 лише частково змінює встановлений органом опіки та піклування порядок зустрічей відповідача з малолітнім сином ОСОБА_4 в частині часу побачень, який з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини та відносин між батьками, є доцільним для забезпечення прав та інтересів дитини та забезпечує повноцінну і належну участь батька у вихованні дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. (ст. 157 СК України).

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 08 травня 2009 року (а.с.10).

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в шлюбі не перебувають, дитина проживає разом з позивачем ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 проживає окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 неодноразово зверталась до Служби у справах дітей з заявами на дії відповідача щодо його спілкування та виховання дитини, оскільки після відвідин батька син повертається знервованим, скаржиться на стан свого здоров'я. Періодичне перебування дитини у батька несе лише негативні наслідки для дитини. З огляду на це вона просила Службу у справах дітей визначити конкретні дні побачень батька з сином (а.с.11-13).

Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації у Київської області № 309 від 06 червня 2016 року «Про затвердження рішення районної комісії з питань захисту прав дитини «Про усунення перешкод щодо участі громадянина ОСОБА_2 Ерхана у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4.» встановлено порядок зустрічей відповідача з малолітнім сином ОСОБА_4, а саме: 1 та 3 вихідні тижня з п'ятниці з 13:00 год. по суботу до 18:00 год. з обов'язковим попередженням матері хлопчика ОСОБА_3 про свій візит, беручи до уваги стан здоров'я дитини; 30 календарних днів під час літніх канікул ОСОБА_2 забирати сина ОСОБА_4 з місця проживання дитини та повертати матері у визначений термін; у разі зміни порядку днів побачень, кожний з батьків дитини повинен повідомити іншого про таку зміну (а.с.15).

Судом встановлено, що 25 липня 2016 року позивач звернулася до Служби у справах дітей із заявою про невиконання ОСОБА_2 вищевказаного розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації, оскільки ОСОБА_2 не дотримується регламенту побачень, використовує його лише для провокування нових конфліктних ситуацій. З цих підстав позивачка просила Службу у справах дітей надати відповідні документи для звернення до суду, з метою визначення часу побачень в судовому порядку (а.с.14).

Як вбачається з листа Бориспільського відділу поліції національної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області № 11184 від 06 червня 2016 року на звернення ОСОБА_3 останній було повідомлено, що лише рішення суду щодо визначення часу спілкування батьків з дитиною є обов'язковим для виконання (а.с.16).

Згідно з даними консультативного огляду лікаря ендокринолога від 23 травня 2016 року малолітньому ОСОБА_4 встановлено діагноз: ожиріння аліментарно-конституціального характеру функціональна диспепсія. Дисфункція жовчного міхура. Гепатомегалія. Ризик СД спадково. Рекомендовано: дієта з обмеженням легкозасвоюваних вуглеводів та транс жирів. Прийом їжі не пізніше 18-19 годин, достатній рухливий режим (а.с. 17).

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія суддів вважає, що організація участі батьків, які проживають окремо від дитини, у вихованні дитини не повинна впливати на організацію та розпорядок повсякденного життя дитини та повинна відповідати її інтересам.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, які свідчать про те, що запропонований позивачем порядок зустрічей відповідача з малолітнім сином ОСОБА_4 лише частково змінює встановлений органом опіки та піклування порядок зустрічей відповідача з малолітнім сином ОСОБА_4 в частині часу побачень, який з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини та відносин між батьками, є доцільним для забезпечення прав та інтересів дитини, забезпечує повноцінну та належну участь батька у вихованні дитини, а також приймаючи до уваги, що Служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністраціїпогоджується із запропонованим позивачем порядком зустрічей відповідача з малолітнім сином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що запропонований позивачем графік участі ОСОБА_2 у вихованні і спілкування з малолітньою дитиною суперечить її інтересам.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення судом не враховано взаємовідносини сторін, відповідач є громадянином іншої країни, іншого віросповідання, а також судом не взято до уваги запропонований відповідачем порядок спілкування з дитиною, є необґрунтованими з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною із запропонованим альтернативним порядком його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, що ґрунтувався б на відповідному висновку органу опіки та піклування і відповідав би інтересам дитини.Такі вимоги не були предметом судового розгляду та рішення суду по них не ухвалювалось.

Доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_2 не міг належним чином захистити свої права у суді, оскільки він є іноземцем та не володіє українською мовою на належному рівні, не заслуговують на увагу.

Як вбачається з журналу судового засідання від 15 вересня 2016 року, ОСОБА_2 особисто брав участь у даній справі, йому було роз'яснено судом його права у судовому засіданні, відповідач давав пояснення, заперечуючи щодо заявленого позову та виступив з промовою у судових дебатах, що свідчить про те, що він володіє українською мовою.

Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 у порядку ст. 55 ЦПК України звертався до суду із заявою про залучення перекладача та судом йому в цьому було відмовлено.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді