ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/847/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р.

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М. при секретарі Клисак Н.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В

У серпні 2017 року до суду звернулась ОСОБА_1 із зазначеним позовом в якому вказала, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі з 12.07.2008 року та проживали в її житловому будинку по вул. Шевченко, 115-а в с. Лобойківка Петриківського району, який належить їй на праві власності з 2005 року. В шлюбі народилось двоє дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

04.05.2017 року шлюб із ОСОБА_2 був розірваний, але відповідач відмовляється добровільно звільнити житлову площу і знятись із реєстрації, він не приймав участі в ремонті житлового будинку, зловживає алкогольними напоями, ламає меблі, бє вікна та посуд. Своїми противоправними діями відповідач створив умови, при яких вона та діти не можуть проживати в одному будинку. Факт реєстрації в її будинку відповідача порушує її права як власника і вона має право вимагати усунути перешкоди в користування та розпорядження майном. Відповідач відмовляється добровільно знятись із реєстрації, погрожуючи вигнати її та дітей з будинку.

Просить суд визнати ОСОБА_2 особою, що втратив право на користування житловим будинком за адресою по вул. Шевченко, 115-а в селі Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, направлено клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в суді позов не визнав, пояснивши, що він одружився із позивачкою в 2008 році, мають в шлюбі двох дітей. В 2008 році продав особисту квартиру за 95950 грн в місті Камьянському по вул. Дальня 43 і вклав гроші в будинок дружини, де проживають разом по цей час, являється інвалідом 2 групи, іншого житла не має. В травні 2017 року шлюб між ними був розірваний. Заперечує, що він зловживає алкогольними напоями, погрожує дружині та не приймає участи ремонті будинку , мають із позивачкою сімейне господарство, займається вихованням дітей , просить в позові відмовити.

З аслухавши відповідача і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В суді були встановлені наступні факти і правовідносини.

Позивачу ОСОБА_1 належить з 8.12.2005 року на праві власності житловий будинок розташований в с. Лобойківка Петриківського району , вул. Шевченко, 115а, що підтверджується копією свідоцтва про власність (а.с.4).

12.08.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, мають двох дітей ОСОБА_3 , 2008 р..н. та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Шлюб між сторонами розірваний 04 травня 2017 року ( а.с.10)

Відповідач зареєстрований по вказаній адресі з 15.10.2008 року по цей час, що не заперечувалось ним в суді і підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 01.08.2017 року ( а.с.7) та копією паспорту (а.с.18).

Невідємною умовою становлення правової держави є дотримання прав і свобод громадянина, особливо тих, що гарантовані Конституцією. В умовах сьогодення у суспільстві все більш зміцнюється та виходить на перший план розуміння права на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Так, права людини, що невідривно пов'язані з житловими, встановлені та захищаються низкою нормативних актів, що діють в Україні.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод , яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В судове засідання позивачка не зявилась і тому суд вирішив спір на підставі наданих нею доказів.

В суді ОСОБА_1 не було доведено, що відповідач ОСОБА_2 систематично руйнує чи псує її жиле приміщення,використовує його не за призначенням, робить неможливе життя позивачки та спільних дітей в житловому будинку по вул. Шевченко, 115а в с. Лобойківка Петриківського району. Докази про притягнення відповідача до кримінальної чи адміністративної відповідальності позивачем не надано, свідки зазначені в позові до суду не зявились.

Крім того, із пояснень відповідача вбачається, що в ОСОБА_2 відсутнє інше житло для проживання, доказів які б свідчили про інше , в справі відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням наведеного, суд вважає відмовити позивачу в задоволенні її вимог, так як ОСОБА_1 не довела ті обставини, на які вона посилається в позові.

Керуючись ст. 47 Конституції України,ст. 3, 10, 11,60,88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено на протязі 10 днів в Апеляційний суд Дніпропетровської області з дня його оголошення.

Суддя: ОСОБА_5