Справа №591/6474/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1115/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за несплачені аліменти, -

В С Т А Н О В И Л А:

02 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Позивачка зазначає, що відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надавав і не надає належної допомоги в утриманні дитини, не приймає участі в її вихованні. Заборгованість по аліментам становить 12474,25 грн., що підтверджується довідкою державного виконавця. За період з 01 січня 2016 року по 01 листопада 2016 року боржник не сплачував аліменти взагалі. Тому позивачка просить стягнути з відповідача пеню відповідно до ст. 196 СК України у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що за розрахунком позивачки за період з вересня 2011 року по 01 листопада 2016 року становить 51509,78 грн. (а.с. 3-6, 11-12).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 1379,36 грн. та частину судового збору в сумі 15 грн.

Вказане рішення суду ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував заборгованості відповідача за період його роботи з жовтня 2010 року по липень 2011 року включно. Вказує, що відповідно до довідки № 1962 від компанії «Еко» та постанови ВП № 25726791 від 30 листопада 2011 року відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві борг на 14 серпня 2011 року вже складав 2058,63 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність ухилення відповідача від сплати аліментів на її користь на утримання дитини, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що є підставою для застосування правил ст. 196 СК України щодо нарахування і стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Місцевим судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.09.1999 року по 15.08.2014 року, мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8,9). Дитина проживає з матір'ю (а.с. 13).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08.02.2011 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

З розрахунку заборгованості по виконавчому листу №2-878, виданому 08.02.2011 року вбачається, що державним виконавцем визначена заборгованість ОСОБА_7 по сплаті аліментів за період 14.08.2011 року по 01.11.2016 року у розмірі 12474,25 грн. (а.с. 10).

Однак в подальшому на виконання запиту суду, листом Зарічного ВДВС від 15.05.2017 року було повідомлено, що попередню довідку про заборгованість ОСОБА_7, видану державним виконавцем Деревицькою О.Є., де аліменти визначено на суму 27023,37 грн. - слід вважати невірною.

Зарічним відділом ДВС було надано суду нову довідку-розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_7 та визначена заборгованість станом на 15.05.2017 року в сумі 5153 грн. (а.с. 63).

Як вбачається з даної довідки, в ній визначені інші щомісячні суми нарахованих аліментів, ніж у попередній довідці (а.с.10, 63).

За вказаних обставин, суд бере до уваги останню довідку, видану 15.05.2017 року та завірену належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. При розгляді справ про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК повинен роз'яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що розрахунок пені, який надано позивачем, не узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 196 СК України та не узгоджується з правовими позиціями Верховного суду України стосовно нарахування пені за прострочення сплати аліментів, викладеними в постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15, постанові від 03.02.2016 року у справі № 6-1477цс15.

Колегія суддів погоджується з розрахунком пені, що проведений місцевим судом, останній відповідає зазначеним вище позиціям Верховного Суду України і апеляційна скарга не містить обґрунтованих посилань на незаконність такого розрахунку.

Посилання апелянта на неврахування судом заборгованості в сумі 2058,63 грн., яка виникла станом на 14.08.2011 року, не може бути підставою для скасування рішення, оскільки пеня нараховується за кожен день прострочення, виходячи з помісячних несплат сум аліментів. Проте позивачкою всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів з яких помісячних сум аліментів складається дана заборгованість і за який конкретно період. Не надійшли такі докази і на запит колегії суддів, а в судовому засіданні 27.09.2017 року позивачка наполягала на завершенні розгляду справи і ухвалення рішення на таких доказах, що маються у справі.

Колегія суддів погоджується і з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, оскільки судовий збір на користь позивачки стягнуто пропорційно до задоволених вимог, а представник позивача ОСОБА_8 виступала в судових засіданнях на підставі нотаріально посвідченої довіреності і як особа, що надає правову допомогу позивачу, в порядку ст. 56 ЦПК України не допускалася. Про що позивач ОСОБА_3 не заперечувала.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -