Ухвала

іменем україни

17 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, про знесення самовільно збудованого нерухомого майна,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до судуз позовом до ОСОБА_4 про знесення самовільно збудованого нерухомого майна.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що згідно з рішенням суду від 21 червня 2006 року між нею та ОСОБА_4 проведено реальний розподіл їхнього будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території. У квітні 2007 року ОСОБА_4 розпочав самочинне будівництво веранди на частині земельної ділянки, яка була виділена судом у спільне користування без погодження із нею та профільними державними установами. За це згідно з постановою від 23 квітня 2007 року № 24 його було оштрафовано на 170 грн. інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю та направлено відповідний припис. Просить зобов'язати ОСОБА_4 знести самочинно збудовану веранду.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2014 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 знести самочинно збудовану веранду по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що згідно з договоромкупівлі-продажу квартири від 11 грудня 2010 року ОСОБА_4 відступив ОСОБА_5 68/100 ідеальної частини квартири, яка йому належала.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 14 липня 2011 року № 260 ОСОБА_5 оформив право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 165,2 кв. м, житловою 73,2 кв. м.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 набув право власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 165,2 кв. м. відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 жовтня 2011 року, зареєстроване відповідно до витягу про державну реєстрацію від 25 жовтня 2011 року, та така не має статусу самочинного будівництва, оскільки речове право на яке зареєстровано за ним у встановленому законом порядку та не оспорено.

Як вбачається з копії технічного паспорту веранда площею 7,2 кв. м зазначена та входить до площі квартири яка належить ОСОБА_5 на праві власності.

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки від 31 жовтня 2006 року земельна ділянка площею 0,1000 га, призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельна ділянка площею 0,0261 га призначена для ведення садівництва, були у власності ОСОБА_6 (а. с. 22, 23)

У силу ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до положень частин 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи щодо самовільно збудованого нерухомого майна, КАПП «Архпроект» надано висновок від 15 жовтня 2007 року згідно з яким самовільне будівництво сараю, веранди та мансарди по вул. АДРЕСА_1 земельній ділянці, без належно затвердженого проекту і відповідно без дозволу на початок проведення будівельних робіт, а також, що державні будівельні норми та правила не порушені.

Судом встановлено, що проведеною по справі будівельно-технічною експертизою встановлено, що самовільно побудована веранда збудована на земельній ділянці ОСОБА_4, яка закріплена за ним згідно з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 21 червня 2006 року № 2-208, проте частково виходить на спільну земельну ділянку, у зв'язку з чим спільна земельна ділянка зменшилась на 3 кв. м, а веранда, передана в користування ОСОБА_3 за тим самим рішенням суду, - зменшилась на 0,5 кв. м (8,88 см).

Також судом встановлено, що самочинне будівництво сараю літ. «В», веранди літ. «А» та мансарди літ. «Мс», розташованих по АДРЕСА_1 здійснене ОСОБА_4 без належно затвердженого проекту та відповідного дозволу, на відведеній йому земельній ділянці, проте збудована веранда частково виходить на спільну земельну ділянку, у зв'язку з чим її розмір зменшився на 3 кв. м, а веранда, передана у користування ОСОБА_3, зменшилася на 0,5 кв. м.

Пунктом 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; 4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; 4-1) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об'єктів, вимогам державних стандартів, норм і правил згідно із законодавством; 5) здійснювати контроль за додержанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів містобудування та архітектури; 6) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій, які пройшли у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, державну атестацію в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; 7) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Забороняється витребовувати інформацію та документи податкової, фінансової звітності, щодо оплати праці, руху коштів та інші, не пов'язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю; 8) вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій; 9) забороняти за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію; 10) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням аудіо- та відеотехніки; 11) здійснювати контроль за дотриманням порядку обстеження та паспортизації об'єктів, а також за реалізацією заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю у своїй діяльності взаємодіє з органами виконавчої влади, що здійснюють контроль за дотриманням природоохоронних, санітарно-гігієнічних, протипожежних вимог, вимог у сфері охорони праці, енергозбереження та інших вимог, передбачених законом, а також з органами внутрішніх справ, прокуратури, державної статистики та іншими правоохоронними і контролюючими органами.

Забезпечення діяльності органу державного архітектурно-будівельного контролю та його працівників необхідними засобами здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю підлягають обов'язковому державному страхуванню у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанови органів державного архітектурно-будівельного контролю можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, або до суду.

У разі заподіяння шкоди, завдання збитків внаслідок порушення працівниками органу державного архітектурно-будівельного контролю вимог, встановлених цим та іншими законами, а також вимог щодо перевірок суб'єкт господарювання може звернутися до суду із заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Суб'єкт господарювання має право звернутися до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Окрім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази реагування інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності відповідачів.

В силу ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що здійснене позивачем самочинне будівництво проведено без належно затвердженого проекту та відповідного дозволу і порушує права ОСОБА_3

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку, що позивачем не було надано суду доказів, які б свідчили про доведеність факту самочинного зведення житлової будівлі відповідачами у справі, та суд першої інстанції не з'ясував, чи належить спірний об'єкт нерухомості до категорії самочинного будівництва, крім того, ОСОБА_4 25 жовтня 2011 рокузареєстроване право власності на житлову будівлю, останній має правовстановлюючі документи, які ніким не оскаржені і не визнані недійсними, тому спірна будівля не є самочинним будівництвом

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийТ.Л. Ізмайлова
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко