Ухвала

Іменем України

31 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України», Державного агентства з питань електронного урядування України про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди за касаційними скаргами державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» та ОСОБА_2, поданої представником - ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що позивач на підставі контракту від 29 січня 2014 року, укладеного між ним та Державним агентством з питань науки, інновацій та інформатизації України, з 29 січня 2014 року по 28 січня 2015 року працював на посаді генерального директора державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» (далі - ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України»), з визначенням посадового окладу в розмірі 12 тис. грн., який з 1 серпня 2014 року по 29 січня 2015 року всупереч умовам контракту та нормам діючого законодавства не був виплачений останнім зі щомісячною 50 % надбавкою (на загальну суму 106 800 грн.), компенсацією за невикористану відпустку та допомогою на оздоровлення у загальній сумі 36 тис. грн. Розрахунок затримано з 28 січня 2015 року по 01 серпня 2016 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив стягнути із ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України»заборгованість по заробітній платі зі щомісячною 50 % надбавкою та компенсацією за невикористану відпустку та допомогою на оздоровлення, а також середній заробіток за час затримки згідно зі ст. 117 КЗпП України на загальну суму 324 тис. грн., та п'ять посадових окладів згідно з п. 27 контракту від 29 січня 2014 року у розмірі 60 000 грн., а також стягнути солідарно з ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» та Державного агентства з питань електронного урядування України моральну шкоду у розмірі 324 тис. грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року рішення районного суду скасовано, й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у розмірі 82 844,45 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 15 548,08 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 150 тис. грн., а всього 248 392,53 грн. з утриманням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів. Стягнуто з ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 грн. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» про стягнення допомоги на оздоровлення та п'яти посадових окладів відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного агентства з питань електронного урядування України про стягнення моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд, правильно застосувавши положення умов контракту між сторонами, а також ст. ст. 21, 83, 94, 115-117 КЗпП України, ст. ст. 2, 21 ЗУ «Про оплату праці», на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» нараховувало заробітну плату позивачеві, однак не розрахувалося з ним при звільненні з роботи.

При цьому ОСОБА_2 не було виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 82 844,45 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 15 548,08 грн.

Обчисливши, відповідно до встановленого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року Порядку обчислення середньої заробітної плати відповідний середньоденний заробіток позивача, суд стягнув з відповідача заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши цей розмір з 304 150,14 грн. до 150 тис. грн.

При цьому апеляційний суд зважив істотність заборгованої частини та принципи справедливості і співмірності, а також правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах № 6-837цс15 від 23 грудня 2005 року та № 6-1207цс16 від 06 липня 2016 року.

Встановивши порушення трудових прав позивача, апеляційний суд з урахуванням положень ст. 237-1 КЗпП України стягнув на його користь 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, що з урахуванням усіх обставин цієї справи відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи касаційної скарги позивача про неправильне обчислення заборгованості заробітної плати та середнього заробітку і визначення розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, а твердження ОСОБА_2 у цій частині апеляційним судом оцінені у сукупності із іншими доказами і їм дана належна оцінка.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують і на законність рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» та ОСОБА_2, поданої представником - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М.Фаловська