Справа № 524/1072/17
Провадження №2/524/1157/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Рибалки Ю.В.,

при секретарі Денисенко Н.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що є власником автомобіля ВАЗ 211540 ЗНГ (2010), д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова ХТА 211540А4873102.

17.10.2016 на 77 кілометрі автодороги Київ-Харків СП Березань його автомобіль зупинив поліцейський роти №4 із забезпечення БДР ГУНП в Київській області ОСОБА_3 та повідомив, що автомобіль оголошено в розшук Автозаводським ВДВС м. Кременчук, після чого автомобіль вилучено та поміщено на майданчик для зберігання транспортних засобів. Автомобіль йому повернуто того ж дня, після зясування обставин, проте ним витрачено 50 грн. на проїзд до м. Києва, 150 грн. за утримання автомобіля на майданчику для зберігання транспортних засобів. Крім цього, він не пройшов щорічне обстеження в інституті серцево-судинної хірургії ім. Амосова.

Звернувшись до Автозаводського ВДВС м. Кременчук, державний виконавець повідомила, що арешт на його автомобіль та оголошення розшуку накладено помилково через невірне внесення даних до бази АСВП Автозаводського ВДВС м. Кременчук та вручила йому копію постанови від 17.10.2016 про припинення розшуку автомобіля.

Проте, 01.01.2017 та 24.01.2017 його знову зупинили працівники поліції, повідомили, що автомобіль перебуває у розшуку та вилучили автомобіль. В обох випадках автомобіль йому повернули. Ним витрачено по 720 грн. на послуги евакуатора та 288 грн. за утримання автомобіля на майданчику для зберігання транспортних засобів кожного разу.

Внаслідок дій Автозаводського ВДВС м. Кременчук позивачу було завдано матеріальної шкоди у сумі 2495,952 грн. та моральної шкоди, яку він оцінив у сумі 5000 грн., які просив стягнути з відповідача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити за недоведеністю.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст.16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля ВАЗ 211540 ЗНГ (2010), д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова ХТА 211540А4873102.

В Автозаводському ВДВС м. Кременчук перебуває виконавче провадження №50514177 про стягнення з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» боргу у сумі 21706,29 доларів США, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ.

24.05.2016 на запит відділу державної виконавчої служби Територіальний сервісний центр 5342 повідомив, що ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 належить на праві власності автомобіль ВАЗ 211540 ЗНГ, 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль Chevrolet Lacetti, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3.

Постановою Автозаводського ВДВС м. Кременчук від 15.09.2016 оголошено в розшук вказані автомобілі, у тому числі автомобіль ВАЗ 211540 ЗНГ, 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1.

17.10.2016 Автозаводському ВДВС м. Кременчук, в результаті звернення позивача, стало відомо, що автомобіль ВАЗ 211540 ЗНГ, 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, належить на праві власності не боржнику за виконавчим провадження, а позивачу, внаслідок чого начальником відділу проведено перевірку матеріалів виконавчого провадження та скасовано постанову про розшук майна боржника від 15.09.2016.

17.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про припинення розшуку майна боржника, копія якої направлена за вих. №55468 до реєструючих органів. В подальшому розшук автомобіля, належного позивачу, не оголошувався.

Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 28 постанови від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснив, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Судом установлено, що 17.10.2016 о 07 год. 19 хв. на 77 кілометрі автодороги Київ-Харків СП Березань поліцейським роти №4 із забезпечення БДР ГУНП в Київській області ОСОБА_3, здійснено огляд та тимчасове затримання автомобіля ВАЗ 211540 ЗНГ (2010), д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом доставляння для зберігання на спеціальний майданчик у звязку з розшуком автомобіля Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ.

Права позивача, що були порушені відповідачем, відновлені одразу після виявлення порушення, про що свідчить постанова державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук про припинення розшуку майна боржника від 17.10.2016 у виконавчому провадженні №50514177. Доказів завдання матеріальної шкоди діями Автозаводського ВДВС м. Кременчук позивачем суду не надано.

Суд не приймає до уваги надані позивачем копії квитанцій про сплату за послуги по зберіганню транспортного засобу на майданчику та за послуги евакуатора від 03.01.2017 та 26.01.2017, оскільки як установлено у судовому засіданні, 01.01.2017 та 24.01.2017 позивача зупинено поліцейськими з інших причин (керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння), а не з підстав перебування його автомобіля у розшуку.

Крім того, доказів вилучення транспортного засобу 01.01.2017 та 24.01.2017 позивачем суду не надано, як і не надано доказів, що причиною зупинки та вилучення транспортного засобу були саме дії відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено завдання йому матеріальної шкоди відповідачем та причинний звязок між діями відповідача та понесеними позивачем витратами.

Відповідно до ст.23, ч.1 ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

Згідно вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до розяснень абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2).

За змістом ч.1 ст.3, ст.15, ст.58-60, ст.214, ст.215 ЦПК України суд визнає позовні вимоги законним і обґрунтованими, якщо позивач доведе належними і допустимими доказами те, що відповідач (особа, яка має відповідати по пред'явленим до неї вимогам) своїми діями або бездіяльністю порушує, не визнає або оспорює права, свободи або законні інтереси позивача.

На підставі викладеного, зважаючи на відсутність встановленої вини відповідача, відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та наслідками для позивача, позовні вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди суд вважає не обґрунтованими, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження вказаних позовних вимог і не довів спричинення йому такої шкоди саме діями відповідача.

Керуючись ст. 15, 23, 1167 ЦК України, ст. 1, 3, 14, 57-61, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.В. Рибалка