Номер провадження: 22-ц/785/3019/17
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В. Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частку в спільному майні подружжя, визнання права на обов'язкову частку в спільному спадковому майні, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині, визнання земельної ділянки особистою приватною власністю подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року,

встановила:

У грудні 2014 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на: 1) ? частку в спільному майні подружжя - садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 2) ? частку в спільному майні подружжя - земельної ділянки, яка знаходиться на території АДРЕСА_1; 3) обов'язкову частку, а саме на ? частину садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 4) обов'язкову частку, а саме на ? частку земельної ділянки, яка знаходиться на території АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер її чоловік - ОСОБА_6. Після його смерті відкралася спадщина на: - ? ч. садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Садовий будинок); - ? частку земельної ділянки, яка знаходиться на території АДРЕСА_1 (далі - Земельна ділянка). Зазначене майно є спільним сумісним майном подружжя, оскільки було набуто під час шлюбу, а тому інша ? частина цього майна належить їй.

Померлий ОСОБА_6 залишив заповіт на ім'я своєї доньки - ОСОБА_5. Спадкоємцями першої черги за законом є вона та донька померлого від першого шлюбу - ОСОБА_5.

Вона звернулася до приватного нотаріуса для оформлення права власності на частку в спільному майні подружжя та спадкове майно.

Нотаріус відмовив у видачі Свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя та Свідоцтва про право спадкування на обов'язкову частку, оскільки нею не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на належне спадкодавцю нерухоме майно.

Не визнавши первісний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 у червні 2015 р. звернулася із вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просила: 1) усунути ОСОБА_4 від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; 2) визнати земельну ділянку, яка знаходиться на території АДРЕСА_1, особистою приватною власністю ОСОБА_6.

Зустрічні вимоги ОСОБА_5 мотивувала тим, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 шлюб не привів до виникнення фактичних відносин як чоловіка та жінки. ОСОБА_6 весь час був зареєстрований за іншою адресою, вони ніколи не проживали разом однією сім'єю за однією адресою. Між ними існували тривалі неприязні стосунки, вони не спілкувалися між собою.

У 1988 р. її батьку було надано дозвіл на будівництво садового будинку та видано паспорт на забудову, який було зареєстровано у 1990 р., на наданій в користування земельній ділянці, площею - 0,12 га. Тобто, право користування земельною ділянкою, з дозволом на будівництво садового будинку, було отримано батьком ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_4. Земельна ділянка була приватизована її батьком особисто, у 2001 р. йому було видано Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.12.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частку в спільному майні подружжя, визнання обов'язкової частки в спільному спадковому майні задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, право власності на ? частку в спільному майні подружжя - садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині, визнання земельної ділянки особистою приватною власністю подружжя задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_4 від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6.

В задоволенні іншої частини зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі та відмову в задоволенні зустрічного позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та її представник в судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. В судовому засіданні її представник вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення залишити без змін. Посилався на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність апеляційної скарги. Вказував, що будівництво садового будинку було розпочато до шлюбу, земельна ділянка була приватизована ОСОБА_6 особисто.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам законодавства рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка була приватизована особисто померлим, а тому не є спільним сумісним майном подружжя. Садовий будинок було побудовано у період шлюбу. ОСОБА_4 підлягає усуненню від спадкування обов'язкової частки, оскільки ухилялася від надання допомоги чоловікові, який був у безпорадному стані. Не можна визнати за померлою особою право особистої власності на земельну ділянку (Т. 1, а. с. 271 - 272 зворотня сторона).

Колегія суддів вважає, що повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 22 КпШС України, ст. ст. 368, 372, 1224, 1241 ЦК України, ст. ст. 60, 70 СК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 212, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційних скарг є частково обґрунтованими.

Встановлено, що 09.10.1992 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали шлюб (Т. 1, а. с. 7, 233).

Рішенням Калинівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 21 від 24.02.2005 р. (Т. 1, а. с. 17 - 19, 148 - 149) затверджено акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом садового будинку, розташованого на території АДРЕСА_1

27.12.2005 р. Калинівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області видано Свідоцтво про право власності на вказаний садовий будинок на ім'я ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 12, 147). Право власності на садовий будинок за ОСОБА_6 зареєстровано у державному реєстрі (Т. 1, а. с. 11, 146).

01.02.2001 р. ОСОБА_6 на підставі рішення Калинівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16.05.2000 р. № 59-XXIII отримав Державний акт на право приватної власності на землю, а саме на земельну ділянку, площею - 0,12 га., яка знаходиться на території АДРЕСА_1 цільове призначення - для ведення садівництва (Т. 1, а. с. 9, 159).

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_6 помер (Т, 1, а. с. 6, 231). Після його смерті відкралася спадщина на вищевказані садовий будинок та земельну ділянку.

Померлий ОСОБА_6 залишив заповіт на ім'я своєї доньки - ОСОБА_5, яким заповів садовий будинок та земельну ділянку останній (Т. 1, а. с. 222).

ОСОБА_4 є пенсіонеркою за віком (Т. 1, а. с. 161).

02.07.2014 р. ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка (Т. 1, а. с. 8, 230).

15.08.2014 р. ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя - садового будинку та земельної ділянки (Т. 1, а. с. 238).

Нотаріус листами від 04.07.2014 р, від 07.08.2014 р. повідомив ОСОБА_4 про те, що для оформлення спадщини необхідно надати правовстановлюючі документи на садовий будинок та земельну ділянку (Т. 1, а. с. 2, 235, 236).

Свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя та Свідоцтво про право спадкування на обов'язкову частку ОСОБА_4 нотаріусом не видано у зв'язку із ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на належне спадкодавцю нерухоме майно.

Між сторонами виникли спадкові правовідносини.

Оскільки земельна ділянка була приватизована померлим у 2001 р., тобто на набуття чинності Цивільним та Сімейним кодексами України, то на цей об'єкт нерухомості розповсюджуються положення КпШС України. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки правовідносини відносно спірної земельної ділянки виникли у 2001 р., вона була безоплатно придбана ОСОБА_6 у приватну власність в порядку приватизації, тому вона не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між ними. За вказаних підстав у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на ? ч. земельною ділянки, як майна подружжя, необхідно відмовити.

За правилами, передбаченими ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Шлюбний договір між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не укладався, а тому режим спільної сумісної власності подружжя, передбачений законом, не змінювався.

Таким чином, садовий будинок являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки його було побудовано у період шлюбу.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доказів наявності інших домовленостей між подружжям щодо визначення розміру часток у праві власності на садовий будинок на час розгляду справи не надано.

Таким чином, ? частина спірного садового будинку належить ОСОБА_4, на яку за останньою необхідно визнати право власності, задовольнивши її позовні вимоги в цій частині. Інша ? частина спірного садового будинку входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_6. Крім того, до спадкової маси входить земельна ділянка, на якій розміщений садовий будинок.

Частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину тієї частки, яка б належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині.

Оскільки ОСОБА_4 є непрацездатною особою, то вона має право на обов'язкову частку в спадковому майні, а саме: - на ? ч. садового будинку = ( ? ч. : 2) : 2; - на ? ч. земельної ділянки = (1 : 2) : 2. Таким чином, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_4 права на обов'язкову частку підлягають частковому задоволенню щодо садового будинку та задоволенню щодо земельної ділянки.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_5 про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування обов'язкової частки, визнання земельної ділянки особистою приватною власністю ОСОБА_6, колегія суддів зазначає наступне.

Правильним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_5 про визнання земельної ділянки особистою приватною власністю ОСОБА_6, оскільки у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 р. припинилася його цивільна правоздатність (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Разом з тим не можна погодитися з висновками суду першої інстанції щодо усунення ОСОБА_4 від права спадкування обов'язкової частки. Для задоволення вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; - перебування спадкодавця в безпорадному стані; - потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Доводи ОСОБА_5 щодо окремої реєстрації місця проживання її батька та ОСОБА_4, відсутності їх спілкування не свідчать про наявність вищевказаних обставин. Тому в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_5 про усунення ОСОБА_4 від права спадкування обов'язкової частки необхідно відмовити.

Доводи апелянта щодо її права на обов'язкову частку в спадковому майні, неможливість отримання у нотаріуса свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, ненадання доказів знаходження чоловіка у безпорадному стані, її ухилення від надання йому допомоги є обґрунтованими.

Доводи апелянта щодо її права на ? ч. земельної ділянки є безпідставними, виходячи з встановлених по справі обставин.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обгрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частку у спільному майні подружжя, визнання права на обов'язкову частку у спільному спадковому майні задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: - садовий будинок літера «А»; - веранда літера «а»; - підвал, пд (А); баня, літера «Б»; - сарай, літера «В»; - гараж, літера «Г»; - вбиральня, літера «Д»; - огорожа, № 1 - 2; - цистерна, І.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_6, на 1/4 частину (обов'язкова частка) садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який складається з: - садовий будинок літера «А»; - веранда літера «а»; - підвал, пд (А); баня, літера «Б»; - сарай, літера «В»; - гараж, літера «Г»; - вбиральня, літера «Д»; - огорожа, № 1 - 2; - цистерна, І.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_6, на 1/4 частину (обов'язкова частка) земельної ділянки, площею - 0,12 га., яка знаходиться на території АДРЕСА_1 цільове призначення - для ведення садівництва.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на ? ч. земельної ділянки, площею - 0,12 га., яка знаходиться на території АДРЕСА_1 цільове призначення - для ведення садівництва, необхідно відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині, визнання земельної ділянки особистою приватною власністю подружжя необхідно повністю відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частку у спільному майні подружжя, визнання права на обов'язкову частку у спільному спадковому майні - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який складається з: - садовий будинок літера «А»; - веранда літера «а»; - підвал, пд (А); баня, літера «Б»; - сарай, літера «В»; - гараж, літера «Г»; - вбиральня, літера «Д»; - огорожа, № 1 - 2; - цистерна, І.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6, на 1/4 частину (обов'язкова частка) садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який складається з: - садовий будинок літера «А»; - веранда літера «а»; - підвал, пд (А); баня, літера «Б»; - сарай, літера «В»; - гараж, літера «Г»; - вбиральня, літера «Д»; - огорожа, № 1 - 2; - цистерна, І.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6, на 1/4 частину (обов'язкова частка) земельної ділянки, площею - 0,12 га., яка знаходиться на території АДРЕСА_1 цільове призначення - для ведення садівництва.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині, визнання земельної ділянки особистою приватною власністю подружжя - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова