Провадження №2/760/39/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Хілюк І.О.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- Ярмаченка О.І.

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач у червні 2013 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача 80 000, 00 гр. боргу за договором позики, що еквівалентно 10 000 дол. США.

В червні 2017 року позивач збільшив розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням 3% річних в розмірі 11 350 дол. США.

Посилається в позові на те, що 27 червня 2012 року він надав відповідачу в борг 10 000, 00 дол. США, який зобов»язався повернути кошти до 15 вересня 2012 року.

Про отримання грошових коштів відповідач надав йому власноручно виконану розписку.

Починаючи з вересня 2012 року він неодноразово вимагав у відповідача повернути взяті у борг кошти, однак останній заявив, що такі кошти в нього відсутні.

Виходячи з того, що термін повернення коштів сплив, а відповідач ухиляється від виконання боргових зобов»язань, просить задовольнити позов.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач не одержував кошти за вказаним договором, а сама розписка була написана ним в сані алкогольного сп»яніння.

Виходячи з цих обставин, вважає надану ним позивачу розписку недійсною, оскільки відповідач на момент її написання не усвідомлював значення своїх дій.

Зазначив також, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції в порядку статті 625 ЦПК України є необгрунтованою, оскільки дана норма поширюється лише на випадки просрочення грошового зобов»язння, яке визначене в національній валюті, а не в іноземній валюті.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 кодексу позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що 27 червня 2012 року між сторонами був укладений Договір позики, за яким позивач передав відповідачу в борг 10 000,00 дол. США, про що відповідачем була видана власноручна розписка.

З розписки відповідача вбачається, що він зобов»язався повернути борг до 15 вересня 2012 року.

/ а.с. 4 /

Позивач у судовому засіданні пояснив, що на його неодноразові вимоги відповідач не реагує, борг в повному обсязі не повернув і уникає контактів з ним.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

З точки зору закону в разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач надав суду оригінал розписки відповідача про отримання грошових коштів, наявність якої у нього є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що коштів у борг у позивача відповідач не брав і не пам»ятає самого факту написання розписки про отримання коштів.

При цьому зазначив, що це викликано тим, що сторони давно знайомі і відповідач неодноразово користувався послугами позивача раніше та брав у нього кошти в борг.

Ухвалою суду від 16 лютого 2016 року в справі була призначена судова почеркознавча-хімічна експертиза, провадження якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи матеріалів документів №2849/16-34 від 18 листопада 2016 року елемент тексту, що досліджувалися, та підпис розписки від імені ОСОБА_3, датованої 27 червня 2016 року збігаються за складом барвних речовин та мають спільну родову належність.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи матеріалів документів №1903/17-32/1904/17-33 від 26 травня 2017 року підпис від імені ОСОБА_3 у розписці від 27 червня 2012 виконаний рукописним способом, а сама: кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

/ а.с.199 - 202; 231 - 234 /

Як вбачається зі змісту висновків, встановлені експертами при проведенні експертизи збіжні ознаки дають підстави для висновку про те, що розписка від імені ОСОБА_3 та підпис у ній належать саме відповідачу.

Таким чином, на думку суду, справжність розписки та її написання відповідачем сумнівів не викликає.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов'язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" гідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

З матеріалів справи вбачається, що Державною виконавчою службою на підставі рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року з відповідача стягнуто кошти в розмірі 157,11 дол. США.

Таким чином, основна сума боргу за борговою розпискою становить 9 842,89 дол. США /10 000, 00 дол. США - 157,11 дол. США/.

Станом на день ухвалення рішення курс Національного банку України долара США до гривні становить 100 дол. США х 2612.64 гр.

Виходячи з даної норми закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 256 375, 49 гр. боргу / 9 842,89 х 26,12= 256 375, 49 гр./.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що сума невиконаного зобов»язання за борговою розпискою від 27 червня 2012 року становить 9 842,89 дол. США.

З розрахунку позивача, вбачається, що він просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 350 дол. США, проте обчислення здійснює виходячи з основної суми наданої суми грошових коштів, не враховуючи суму стягнути з відповідача коштів.

Сума боргу становить 256 375, 49 гр., кількість прострочених днів - 1831, а тому загальна сума річних становить 39 049, 22 гр.

Розрахунок здійснений на підставі калькулятора ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА».

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції "роз»яснено, що виходячи з принципу роцесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.57-58 ЦПК України, в обгрунтування своїх заперечень проти вимог позивача, відповідач суду не надав і висновків судової почеркознавчої експертизи не спростував.

Будь-яких клопотань перед судом у порядку ст.ст.133 та 137 ЦПК України з метою витребування доказів в обгрунтування заперечень проти позову та висновків експертизи ні відповідач, ні його представник у судовому засіданні не подавали.

Суд при цьому враховує, що точки зору ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Крім того, суд враховує також те, що представник відповідача в судовому засіданні не спростовував тривалого знайомства відповідача з позивачем, і, виходячи з цього, неправомірних, з його точки зору, дій позивача з борговою розпискою відповідача.

Оцінюючи висновки судової почеркознавчої експертизи в сукупності з іншими встановленими у судовому засіданні обставинами, суд враховує, що позивачем на виконання вимог закону підтверджено право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Відповідачем, у свою чергу, будь-яких доказів, які б спростовували це право, суду не надано.

З врахуванням викладеного та встановлених у судовому засіданні обставин, відсутності будь-яких доказів з боку відповідача відсутності боргових зобов»язань перед позивачем, суд вважає боргову розписку та висновки експертизи з врахуванням цих обставин належним доказом обов»язку відповідача перед позивачем повернути боргові кошти.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача частково.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з цього та розміру задоволених судом вимог позивача з відповідача підлягає стягненню 2 954, 25 гр. судового збору.

В той же час, враховуючи, що з відповідача на виконання заочногорішення суду в справі від 11 грдня 2013 року було стягнуто 800, 00 гр. судового збору на користь держави, до стягнення з нього за вирахуванням даної суми належить 2 154 25 гр.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є інвалідом третьої групи і має право на пільги, встановлені законом для ветеранів війни-інвалідів війни.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» / у редакції, на момент звернення позивача до суду /, інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до

них у встановленому порядку особи звільняються від сплати судового збору.

Виходячи з цього, належна до стягнення з відповідача сума судового збору підлягає стягненню на користь держави.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 1046, 1047, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1051 ЦК України, ст. ст. 3-4, 10-11, 57-60, ч. 1 ст. 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 256 375, 49 боргу та 39 049, 22 гр. річних.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2 154, 25 гр. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: