рішення іменем україни
31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 28 та 30 квітня 2014 року між ним та відповідачем було укладено два договори банківського вкладу на суми 480 тис. грн та 240 тис. грн відповідно, які в подальшому було об'єднано у один депозитний договір терміном до 28 жовтня 2014 року.

Посилаючись на те, що вказані кошти не були йому повернуті за виключенням переказу відповідачем 140 тис. грн на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Дилерська компанія Автосервіс-Альянс»

(далі - ТОВ «Дилерська компанія Автосервіс-Альянс») у рахунок придбання автомобіля за попередньо укладеним договором, позивач просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» суму вкладу з нарахованими процентами у розмірі

192 891 грн 72 коп., пеню в розмірі 2 112 грн, інфляційні втрати у розмірі

1 817 грн, 3 % річних в розмірі 683 грн 84 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2 тис. грн, компенсацію моральної шкоди у розмірі 45 тис. грн та збитки у розмірі 30 765 грн 62 коп.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 192 891 грн 72 коп. залишку за депозитним вкладом із нарахованими процентами, 2 112 грн пені, 1 817 грн інфляційних втрат, 683 грн 84 коп. - 3 % річних, 2 тис. грн витрат на правову допомогу, 26 тис. грн компенсації завданої моральної шкоди та 30 765 грн 62 коп. збитків.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 липня

2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Останнім рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07 травня 2015 року в частині стягнення реальних збитків та моральної шкоди змінено, шляхом зменшення суми реальних збитків, що підлягають стягненню з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 - з 30 765 грн 62 коп. до 25 165 грн 62 коп.; зменшення суми моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 - з 26 тис. грн до 5 тис. грн.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07 травня 2015 року в частині стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судового збору в розмірі 2 562 грн 70 коп. скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким судові витрати віднесено за рахунок держави.

У іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року, ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 28 квітня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «8 років разом on-line» у гривнях № 4124, відповідно до умов якого сума вкладу становила 480 тис. грн.

30 квітня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «8 років разом on-line» у гривнях № 8538, відповідно до умов якого сума вкладу становила 240 тис. грн.

Судом установлено, що вказані грошові кошти було об'єднано у один депозитний договір терміном на два місяці - до 28 жовтня 2014 року.

Після закінчення терміну дії вказаного договору позивач звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про видачу йому депозитних коштів та нарахованих на них процентів згідно із умовами договору, однак вказані кошти не були йому повернуті, за виключенням переказу частини грошей у сумі 140 тис. грн на рахунок ТОВ «Дилерська компанія Автосервіс-Альянс» в рахунок придбання автомобіля за попередньо укладеним договором, квитанція від 28 жовтня 2014 року № ПН1094085.

Грошові кошти, що залишились, були позивачем покладені до цього ж банку на депозитний рахунок і в подальшому мали бути використані, як оплата залишку вартості за автомобіль.

07 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 001-16523-071114, загальна сума вкладу (депозиту) склала 260 тис. грн.

Постановою Національного банку України від 02 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію.

Установлено, що 28 жовтня 2013 року між позивачем та ТОВ «Дилерська компанія Автосервіс-Альянс» було укладено контракт, предметом якого є купівля-продаж автомобіля марки BMW Х5 xDrive25d Fl5, 2014 року виготовлення.

На день підписання сторонами контракту загальна вартість товару становила 601 475 грн 70 коп.

Згідно з довідкою ТОВ «Дилерська компанія Автосервіс-Альянс», суми оплати, що проводились ОСОБА_3 на рахунок ТОВ «Дилерська компанія Автосервіс-Альянс» за вищевказаний автомобіль, становили: 100 тис. грн за курсом 11,342315 (8 816,54 євро) 28 жовтня 2013 року, 160 тис. грн за курсом 16,99 (9 417,3 євро) 29 жовтня 2014 року, 100 тис. грн за курсом 16,99 (5 885,82 євро) 03 листопада 2014 року, 100 тис. грн за курсом 16,99 (5 885,82 євро) 04 листопада 2014 року, 120 тис. грн за курсом 17,69 (6 783,49 євро) 06 листопада 2014 року, 131 600 грн за курсом 18,07 (7 282,79 євро) 07 листопада 2014 року, 13 819 грн 20 коп. за курсом 18,62 (742,17 євро) 10 листопада 2014 року, 140 тис. грн за курсом 19,99 (7 003,5 євро) 18 листопада 2014 року, 25 165 грн 62 коп. за курсом 20,35 (1 236, 64 євро) 28 листопада 2014 року.

Позивач зазначав, що зазнав збитків у зв'язку із невиконанням ПАТ «Дельта Банк»умов депозитного договору, оскільки депозитні кошти та проценти за депозитом не були повернуті та за його заявою повинні були бути перераховані продавцеві автомобіля BMW Х5 xDrive25d Fl5 - ТОВ «Дилерська компанія Автосервіс-Альянс», однак таке перерахування відбулося із значним запізненням.

Відповідно до виписки за рахунком приватного клієнта за розрахунковий період - з 27 жовтня до 25 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_3 банк повинен був перерахувати 140 тис. грн на рахунок ТОВ «Дилерська компанія Автосервіс-Альянс», проте перерахування вказаних коштів було затримано, а саме: вказана проплата надійшла лише 18 листопада 2014 року та вказано, що для цілей підготовки та укладення контрактів щодо продажу товарів марки BMW та визначення їх остаточної ринкової вартості встановлено обмінний курс євро на українську гривню - 19 грн 99 коп. за 1 євро (обмінний курс станом на 18 листопада 2014 року).

Однак, коли ОСОБА_3 звернувся до банку із заявою про перерахування грошових коштів у сумі 140 тис. грн (28 жовтня 2014 року) ТОВ «Дилерська компанія Автосервіс-Альянс» обмінний курс євро на українську гривню був встановлений продавцем у розмірі 13 грн 40 коп. за 1 євро.

Таким чином, у результаті вказаної затримки виникла заборгованість щодо сплати за товар у сумі 25 165 грн 62 коп. (за курсом 20 грн 35 коп. за 1 євро станом на 28 листопада 2014 року - день сплати боргу, що утворився).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивач внаслідок неналежного виконання банком взятих на себе зобов'язань, має право на повернення коштів за договором банківського вкладу, стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних від простроченої суми, пені, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Апеляційний суд, зміюючи рішення суду першої інстанції в частині реальних збитків, що підлягають стягненню з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 - з 30 765 грн 62 коп. до 25 165 грн 62 коп, зазначав, що внаслідок несвоєчасного перерахування банком 140 тис. грн на рахунок ТОВ «Дилерська компанія Автосервіс-Альянс» виникла заборгованість щодо сплати за товар у сумі 25 165 грн 62 коп., яка є реальними збитками, понесеними позивачем внаслідок порушення боржником своїх зобов'язань.

Також, на обґрунтування розміру збитків позивач зазначав, що не маючи у розпорядженні грошових коштів, які необхідно було сплатити за вказаний автомобіль, він позичив у свого знайомого 140 тис. грн під 20 % річних, що підтверджується розпискою від 01 листопада 2014 року (а. с. 35). Указані кошти позивачем кредитору й досі не повернуті, оскільки банк фактично відмовляється повертати депозитні кошти, що унеможливлює розрахунок з кредитором ОСОБА_4 Позивач зазначав, що у зв'язку зі сплатою відсотків за вказаною розпискою станом на 29 грудня 2014 року ним були також понесені збитки в сумі 5 600 грн.

Проте апеляційний суд вважав, що відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором, а в матеріалах справи не міститься обґрунтування розміру завданих збитків, понесених позивачем у зв'язку з виконанням умов боргової розписки від 01 листопада 2014 року, тому дані вимоги є необґрунтованими.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 25 165 грн 62 коп. реальних збитків, розмір яких підтверджується матеріалами справи.

Зменшуючи суму моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 - з 26 тис. грн до 5 тис. грн, апеляційний суд зазначав, що саме така сума відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості з огляду на положення ст. 23 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судового збору в розмірі 2 562 грн 70 коп. та ухвалюючи в цій частині нове рішення, яким судові витрати віднесено за рахунок держави, апеляційний суд зазначав, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент ухвалення судом першої інстанції рішення) позивач і відповідач були звільнені від сплати судового збору.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Із позовом до суду ОСОБА_3 звернувся 30 грудня 2014 року.

До ухвалення 07 травня 2015 року в справі заочного рішення постановою Національного банку України від 02 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію.

03 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Суди цих положеннь Закону не врахували, не звернули уваги на те, що з 03 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та в порядку черговості, визначеної ст. 52 цього Закону.

З висновками судів про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення у спірних правовідносинах на корить позивача грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який, в тому числі, регулює правовідносини,

що виникають з договорів банківського вкладу, передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством, ні договором, укладеним між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неповерненням банком грошових коштів, переданих на депозит, а відтак, висновки судів про наявність підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди є неправильними.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судами не застосовано положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та помилково застосовано матеріальний закон, що визначає право на відшкодування моральної шкоди, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення суми вкладу з нарахованими процентами у розмірі 192 891 грн 72 коп., пені в розмірі 2 112 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 817 грн, 3 % річних в розмірі 683 грн 84 коп., витрат на правову допомогу в розмірі 2 тис. грн, компенсації моральної шкоди у розмірі 45 тис. грн та збитків у розмірі 30 765 грн 62 коп. відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко