Провадження № 2/127/1477/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Бойка В.М.,

при секретарі Ревтюх О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Другої Вінницької державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Вінницького управління юстиції Вінницької області, відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг ВМР про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась позивач з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Другої Вінницької державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Вінницького управління юстиції Вінницької області, відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг ВМР про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування з вимогами встановити, що на момент смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві спільної сумісної власності подружжя належала 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1; визнати за позивачем право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги аргументовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3, який проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1. На день його смерті відкрилась спадщина та залишилось спадкове майно, яке складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1. Вказаний будинок було побудовано під час шлюбу батьків, та введено в експлуатацію 07 квітня 1984р. за життя ОСОБА_3, що підтверджується інвентаризацйною справою, але не було у встановленому порядку зареєстровано.

Позивач вказує, що вона, як спадкоємець першої черги, має право на обов'язкову частку у спадщині на житловий будинок індивідуального житлового фонду з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, яка залишилися після ОСОБА_3. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька була і відповідачка. З часу народження і дотепер позивач постійно проживає в АДРЕСА_1, володіє і користується зазначеним будинковолодінням спільно з відповідачкою. За час проживання та користування будинковолодінням постійно сплачувала та продовжує сплачувати комунальні послуги крім цього придбала будівельні матеріали, провела разом з своїм чоловіком власним коштом капітальний ремонт будинку.

Вважає, що такі дії свідчать, що позивач фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння, користування та управління спадковим майном, що також повністю відповідає нормам ЦК УРСР які були чинні на дату прийняття спадщини.

Позивач та відповідач успадкували в рівних частинах будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідачка вирішила оформити право власності на вклад померлого ОСОБА_3 на підставі ощадної книжки. Так як між сторонами на той час був відсутній спір про право на спадкування сторони дійшли згоди про те, що грошовий вклад буле оформлено на відповідачку. При зверненні до другої нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право власності на вклад в порядку спадкування, позивачем було подано заяву про відмову спадщини в частині вкладу оскільки, позивач також є спадкоємцем першої черги, відповідачці було видано свідоцтво про право власності на грошовий вклад. 27 березня 2015 р. відповідачка звернулась до суду з позовом до позивача її чоловіка та сина про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 та примусове зняття з реєстрації, в задоволенні якого було відмовлено.

Позивач повідомляє, що в квітні 2016р. вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належну частку вказаного спадкового майна, проте, нотаріусом було з відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну позивачу частку будинковолодіння, з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня. Позивач вважає спірний житловий будинок об'єктом права спільної часткової власності, а також про наявність правових підстав для визнання за нею права власності на 1/4 частки цього будинковолодіння у порядку спадкування за законом.

Позивач в заяві від 10.05.2017р. уточнив позовні вимоги та просив суд визнати за нею право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати частково недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.12.2015 p., видане Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, відповідно до якого право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_2 одноособово і скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний будинок на ім'я ОСОБА_2

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, відповідно до обставин вказаних в уточненій позовній заяві. Додатково пояснив, що будівництво житлового будинку з господарськими будівлями спорудами АДРЕСА_1 розпочате наприкінці 1960-років, ОСОБА_4 ОСОБА_2 під час шлюбу. Будівництво було закінчено, а будинок прийнято до експлуатації та зареєстровано будинковолодіння в встановленому законом порядку в 1984 році, що підтверджується відповідними документами наявними в матеріалах інвентарної справи. З огляду на те, що будинок з господарськими спорудами був прийнятий в експлуатацію та зареєстрований під час перебування спадкодавця з відповідачкою в шлюбі, то частина цього будинковолодіння належить відповідачці на праві спільної сумісної власності, а інша є об'єктом спадкування.

Відповідач в судовому засіданні проти визнання позову заперечував.

Представником відповідача надано до суду заперечення щодо позову з підстав, що відповідач вважає що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, виникло у відповідачки з моменту державної власності на нерухоме майно, дане майно не успадковувалось оскільки не входить в спадкове майно після смерті ОСОБА_4

Інші учасники в судове засідання не з'явилися, хоча повідомлялись належним чином повідомлення про причини неявки до суду не надійшло.

Представник відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг ВМР в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову в частині вимог, щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2015 p., видане Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, відповідно до якого право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_2. Вважає, що державна реєстрація права власності на вказаний будинок здійснена правомірно, та позивачем не доведено право на власність в житловому будинку.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ( що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження ((а.с.45) ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану ВМУЮ у Вінницькій обл. 04.12.2015р., серія НОМЕР_2 .(а.с.47)

Позивачем після реєстрації шлюбу змінено прізвище з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_7". (а.с. 46)

З метою повного та об'єктивного розгляду справи судом досліджувались матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 91-101)

Постановою від 28.04.2016р. державного нотаріуса Другої Вінницької державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під АДРЕСА_1 оскільки як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3- ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 подана заява , про те що спадкове майно не прийняла і на нього не претендує. (а.с.48-49) Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, позивачем дійсно була написана така заява, однак вона стосувалась спадщини на вклад саме тому позивачем було подано заяву про відмову спадщини в частині вкладу.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2015 p., видане Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, відповідно до якого право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_2. (а.с.62)

В судовому засіданні досліджувались матеріали інвентаризаційної справи на будинковолодіння АДРЕСА_1.

З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що будівництво житлового будинку з господарськими будівлями спорудами АДРЕСА_1 розпочате наприкінці 1960-років, ОСОБА_3, ОСОБА_2 під час шлюбу. Будівництво було закінчено, а житловий будинок прийнято до експлуатації та зареєстровано як будинковолодіння у встановленому законом порядку в 1984 році, що підтверджується відповідними документами наявними в матеріалах інвентаризаційної справи а саме: нотаріально посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки, з відміткою про реєстрацію будинковолодіння від 15.06.1984 року за №18723. (арк. 17-18 інвентарної справи), акт приймання індивідуального будинковолодіння в експлуатацію від 07.04.1984 року (аркуш 31 інвентарної справи), складений приймальною комісією та затверджений Виконавчим комітетом Староміської районної ради народних депутатів від 16.05.1984 року.

Таким чином, станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_2 належав на праві спільної сумісної власності житловий будинок АДРЕСА_1. Отже, даний будинок є об'єктом спадкування, оскільки відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб і сім'ю від 20.06.1969р.- майно, нажите подружжям за час шлюбу є і спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За ст. 28 вказаного Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, що в свою чергу спростовує доводи відповідача щодо того, що будинок не входить в спадкове майно після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті ОСОБА_3, спадкування здійснюється: законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкуванням вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у пора передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 та примусове зняття нас з реєстрації, в задоволенні позову відмовлено. (а.с.57-58)

Судом, з метою повного та об'єктивного розгляду справи допитувався свідок - ОСОБА_8, що є братом позивача та відповідно сином відповідача, вказав, що з позивачем на даний час не спілкується, спірний будинок був побудований ще відповідачкою, а тому повинен належить їй одноособово. Враховуючи те, що допитаний свідок є родичем сторін спору, суд оцінює цей доказ в сукупності із іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах даної справи.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Суд бере до уваги, що правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу УРСР (1963 року), (надалі по тексту ЦК УРСР), який підлягає до застосування разом з іншими нормативно-правовими актами, що діяли у відповідний період часу.

Згідно роз"яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплених в абзаці 2 п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де зазначено про необхідність розмежовування права на спадщину як майнового права (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна, тобто спадкоємець у будь-якому разі не позбавляється права на спадщину, навіть за умови відсутності на неї правовстановлюючих документів. З роз'яснень в Постанові Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (в редакції що діяла на час відкриття спадщини), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема визнається, що спадкоємець прийняв спадщини: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; При цьому, законодавцем било визначено що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шестим місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Згідно з пунктами 6, 7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах іського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Будівництво житлового будинку, з допоміжними будівлями та спорудами який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок є узаконеним об'єктом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР) і на момент смерті спадкодавця цей будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію.

Таким чином суд вважає, що позивач була позбавлена права оформити належне право власності на частку вказаного будинковолодіння в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, а тому при видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2015 p., видане Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, відповідно до якого право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_2 одноособово, порушено право позивача на дане майно.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 1378 грн. який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41 Конституції України, ст.ст. 86, 524, 529-535, 549, ЦК Української РСР , Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.15, 88, 208, 209, 213,215, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати частково недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.12.2015 p., видане Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, відповідно до якого право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_2 одноособово і скасувати державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1378 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: