Справа № 309/4941/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 29 травня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання спадкоємцем четвертої черги та надання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, -

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Хустського районного суду з даним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 січня 2011 року помер ОСОБА_3. Після його смерті залишилося спадкове майно 1/2 частина житлового будинку за адресою м. Хуст, вул. Сливова, 17, яка належала йому на праві приватної власності та 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0587 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за тою ж адресою.

Зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою м. Хуст вул. Суворова, 17 вона проживала однією сімєю як дружина з чоловіком з серпня 1986 року і до дня його смерті. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тримали будинок у належному стані, піклувалися та підтримували один одного морально. В останні роки життя ОСОБА_3 важко хворів і, будучи інвалідом 3-ї групи, не міг обходитися без сторонньої допомоги, яку йому надавала позивака. Вона постійно піклувалась про нього, доглядала його, доставляла до медичних установ та забезпечувала лікування, а після смерті поховала ОСОБА_3. Крім того, ОСОБА_3 у 1995 році подарував їй 1/2 вказаного будинку, який потрібно було ремонтувати та утримувати у справному стані, а так-як стан його здоровя цього не дозволяв, все лягло на її плечі.

До спливу шести місяців після його смерті вона подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини за ОСОБА_3, оскільки вважала, що має право на спадкування. При поданні зави у нотаріуса вона дізналася, що заяву про прийняття спадщини подала також ОСОБА_2 - донька померлого ОСОБА_3, як спадкоємиця першої черги.

Посилаючись на викладене просила суд: 1) встановити факт її проживання з ОСОБА_3Ф однією сімєю з 1986 року; 2) визнати її спадкоємцем за ОСОБА_3 четвертої черги; 3) визнати за нею право на спадкування спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 разом із спадкоємцями першої черги.

Рішенням Хустського районного суду від 29.05.2017 року даний позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю та вели спільне домашнє господарство з 1986 року, тобто понад пять років до часу відкриття спадщини. Визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за померлим 27 січня 2011 року ОСОБА_3. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати в частині зміни черговості одержання права на спадщину та ухвалити нове рішення про задоволення даної позовної вимоги визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. В обґрунтування скарги посилається на те, що нею надано докази перебування ОСОБА_3Ф, у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби та надання нею допомоги спадкодавцю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Оскільки рішення суду оскаржується виключно в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, то колегія суддів, відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Встановлено, що 27 січня 2011 року помер ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 116632 від 28 січня 2011 року (а.с.6).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку № 17 по вул. Суворова у м. Хуст Закарпатської області та 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0.0587 га для обслуговування вищевказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд. Інша частина будинку та земельної ділянки згідно договору дарування від 15 грудня 1994 року, зареєстрованого у реєстраційній книзі № 23 за реєстровим № 4014 18 липня 1995 року та державного акту на право на земельну ділянку серії ЯД № 544659 від 07.04.2008 року належить позивачці ОСОБА_1 (а.с.9-11).

Оскільки рішення суду не оскаржено в частині встановлення факту проживання однією сімєю та визнання позивача спадкоємцем четвертої черги, то колегія суддів бере до уваги дані висновки суду першої інстанції, зокрема щодо віднесення ОСОБА_1 до кола спадкоємців четвертої черги.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3Ф є його дочка - відповідач по справі ОСОБА_4

Згідно дослідженої в судом першої інстанції спадкової справи № 18/2011 року заяву про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_3, крім позивачки, подала також його донька відповідачка ОСОБА_2 Обставини щодо прийняття спадщини ОСОБА_5 ніким не заперечуються та визнаються позивачем по справі.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зміну черговості спадкування, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи.

Так, згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина друга статті 1259 ЦК України передбачає можливість фізичної особи, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З даної норми вбачається, що зміна черговості одержання права на спадкування за законом можлива лише при наявності доказів перебування спадкодавця у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби та потребу внаслідок цього допомоги.

Як розяснив Пленуму Верховного Суду України в п. 6 постанови N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду та піклування.

Однак позивачем не надано належних доказів перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані та потребу внаслідок цього допомоги. Наявний в матеріалах справи лист Хустської районної поліклініки лише свідчить про те, що ОСОБА_3 діагностовано туберкульоз легень з легенево-серцевою недостатністю і він періодично перебував на стаціонарному лікуванні. Однак наявність в особи вказаних хвороб у сукупності не свідчить про її безпорадний стан та потребу постійної сторонньої допомоги. Також не свідчить про безпорадний стан померлого встановлення йому третьої групи інвалідності, оскільки підставою для встановлення IIІ групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Інваліди III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Таким чином наявні в матеріалах справи докази не доводять факт перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні даної позовної вимоги за недоведеністю.

Зважаючи на викладене, відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

А звідси, керуючись приписами статей 10, 60, 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 29 травня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді