Справа № 344/280/17
Провадження № 2/344/1542/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в січні 2017р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 21250грн.

В позові зазначено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.10.2012 року було задоволено позов позивача до ОСОБА_4 та стягнуто кошти в сумі 21250грн. за договором позики, видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду. ОСОБА_4 померла, а виконавче провадження щодо стягнення з неї коштів на користь позивача закрито. Після її смерті спадкоємцем є її син ОСОБА_3, який повинен відповідати за зобовязаннями своєї матері перед позивачем.

Відповідач в судові засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.10.2012 року було задоволено позов позивача до ОСОБА_4 та стягнуто кошти в сумі 21250грн. за договором позики, видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду (а.с.4,8,12-13).

За ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_4 18.06.2014р. померла, після її смерті в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався,, що підтверджено матеріалами спадкової справи витребуваної судом (а.с.37-57). А тому, доводи позивача про те що після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем є її син ОСОБА_3, не підтверджено та спростовано доказами у справі.

Згідно вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав, обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням.

Як зазначено ст..1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК врегульовано, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 27. постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" - отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутись до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 ЦК.

Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна.

З огляду на зазначені норми закону та роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, спадкоємці померлого іпотекодавця, за умови прийняття спадщини, незалежно від того отримали вони свідоцтва про право на спадщину на майно, є боржниками перед кредитором в межах вартості іпотечного майна, оскільки часткова відмова від спадщини законом не допускається. Спадкуванню підлягають не тільки права спадкодавця, а і його зобовязання.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, кредитор ОСОБА_2 жодних клопотань до нотаріуса протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, щодо пред'явлення своїх вимог згідно рішення суду від 23.10.2012 року до спадкоємців не предявляла, матеріали до позову також не містять інформацію про направлення такої вимоги особі відповідача, якого вважає позивач спадкоємцем, який повинен відповідати за зобовязаннями своєї матері перед позивачем.

Підсумовуючи все вищевикладене, з врахуванням відсотності доказів що відповідач є спадкоємцем після смерті боржника ОСОБА_4, вимоги до нього задоволенню не підлягають.

Як слідує зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 1216, 1218, 1281, 1282, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212- 215 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 21250грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.