Справа № 234/5558/16-ц
Провадження № 2/234/43/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 року Краматорський міський суд Донецької області в складі:

судді Марченко Л.М.

за участю секретаря Овчарової Ю.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_4О.), про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_4О.), про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним.

В дане судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 не зявилися, представник надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягала.

Приймаючи участь у судових засідання позивач ОСОБА_1 суду показав, що його донька ОСОБА_3 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, а він у м.Барвінкове Харківської області. Бажаючи переїхати поближче до доньки, він у квітні 2014 року з метою купівлі житлового будинку у м.Краматорську зайняв у знайомих гроші в сумі, еквівалентній 10тис.доларів США. Вказані гроші він передав своїй доньці ОСОБА_3, щоб остання підшукала та купила для нього будинок. Певний час він чекав та наприкінці серпня 2014 року приїхав до м.Краматорська, де донька запропонувала йому на вибір однокімнатну квартиру або будинок по вул.Ульянівська, 68 у м.Краматорську. Він погодився на будинок та 28.08.2014 року у Першій Краматорській державній нотаріальній конторі був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за його безпосередньою участю. Оскільки він довіряв своїй доньці, то оглядати будинок поїхав вже після укладення договору купівлі-продажу, однак стан житлового будинку його не задовольнив. Будинок виявився практично не жилий, а саме: не мав дверей, вікна без скла, не було газу, електропостачання, води, занедбаний та недоглянутий. Засмутившись, він повернувся до себе до м.Барвінкове. Через деякий час відповідачі зять ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 навідалися до нього та запропонували допомогти в налагодженні побуту у будинку по вул.Ульянівська, 68 у м.Краматорську. Він чекав від них допомоги до кінця 2015 року, однак не дочекався. Тоді на Новий 2016 рік він зустрівся зі своїм братом та запропонував останньому разом відновити стан вказаного будинку. В січні 2016 року вони закрили вікна плівкою, склали піч. В лютому 2016 року прийшов зять ОСОБА_2 та заявив, що цей будинок належить йому, що нібито ним (ОСОБА_1В.) була видана довіреність на продажу цього будинку та після відчуження право власності перейшло до ОСОБА_2 Він (ОСОБА_1В.) цьому значення не придав, оскільки чітко знав, що будинок належить йому, у звязку з чим продовжив відновлювальні роботи, а саме: провів електроенергію, воду каналізацію, поставив вікна. Приблизно у червні 2016 року ОСОБА_2 висунув йому вимоги про виселення з будинку, у звязку з чим він дізнався про існування договору купівлі-продажу від 13.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, відповідно до якого його донька відповідачка ОСОБА_3, діючи від його імені за довіреністю від 15.09.2015 року, продала житловий будинок по вул.Ульянівська, 68 у м.Краматорську відповідачу ОСОБА_2, який доводиться їй чоловіком. Просить суд визнати вказаний договір купівлі-продажу недійсним на підставі ст.232 ч.1 ЦК України, визнати за ним право власності на вищевказаний будинок та відшкодувати збитки в розмірі 58470 грн., тобто суму за яку був проданий будинок.

Приймаючи участь у судових засіданнях представник позивача ОСОБА_5 вимоги свого довірителя підтримала, просила їх задовольнити, при цьому показала, що предметом спору за даним позовом є недійсність нотаріального договору купівлі-продажу будинку від 28.08.2014 року, яка передбачена ст.232 ЦК України, оскільки оспорюваний договір був вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони ОСОБА_3, діючої від імені ОСОБА_1, з другою стороною покупцем ОСОБА_2 Відповідачі вступили в зловмисну домовленість між собою, діяли у власних інтересах, зокрема ОСОБА_3 не діяла в інтересах ОСОБА_1, скористалася його довірою, внаслідок чого позивач був позбавлений належного йому житлового будинку. Для оформлення у нотаріуса довіреності 15.09.2015 року донька ОСОБА_3 привезла свого батька ОСОБА_1 у нетверезому стані, у звязку з чим він щось підписав, але значення цьому не придав.

У дане судове засідання представник відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ОСОБА_6 не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити.

Приймаючи участь у судових засіданнях представник відповідачів ОСОБА_6 суду показав, що 15.09.2015 року ОСОБА_1 видав своїй доньці ОСОБА_3 нотаріальну довіреність на продажу належного йому житлового будинку за адресою: м.Краматорськ, вул.Ульянівська, 68. Діючи на підставі довіреності ОСОБА_3 13.02.2016 року продала вказаний будинок ОСОБА_2 Ніякої зловмисної домовленості між останніми не малося, оскільки ОСОБА_3 діяла в межах довіреності. Ніяких перешкод, за якими не можна було б продати будинок саме відповідачу ОСОБА_2, не існувало. Про купівлю-продаж позивачу ОСОБА_1 було відомо та такий договір укладено за його дорученням. Позивач не оспорює дійсність та законність правочину довіреності від 15.09.2015 року, у звязку з чим вимоги щодо недійсності з підстав ст.232 ЦК України наступного правочину договору купівлі-продажу від 13.02.2016 року є необґрунтованими, у звязку з чим на його думку позов задоволенню не підлягає.

У дане судове засідання третя особа приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_4 не зявився, був належним чином повідомлений, заяв не надав.

Приймаючи участь у судових засіданнях третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 вважав позов необґрунтованим та показав, що по роду діяльності знайомий з відповідачкою ОСОБА_3, яка також працює приватним нотаріусом. 15.09.2015 року до нього до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Обидва були тверезі, на здоровя не скаржилися. ОСОБА_1 пояснив, що бажає продати належні йому житловий будинок та земельну ділянку по вул.Ульянівська, 68 у м.Краматорську, однак в силу віку йому важко цим займатися, у звязку з чим він висказав намір оформити довіреність на свою доньку ОСОБА_3 Він підготував проект довіреності, зміст якого зачитав та розяснив разом із положеннями ЦК України ОСОБА_1 Останній ознайомився з проектом довіреності та погодився його підписати. Присутня ОСОБА_3 також не заперечувала виконувати доручення. Він підготував довіреність, яку підписав ОСОБА_1, а він посвідчив цей документ, зареєстрував у реєстрі за №3158, та видав позивачу, який передав цю довіреність ОСОБА_3 Ніяких порушень прав позивача при оформленні довіреності допущено не було. В межах строку дії довіреності, яка припинена не була, а саме 13.02.2016 року до нього до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Діючи від імені довірителя ОСОБА_1 та в межах виданої ним довіреності ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_2, продавши йому житловий будинок по вул.Ульянівська, 68 у м.Краматорську. Він посвідчив даний договір та вніс про нього відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Чи мала місце якась зловмисна домовленість між відповідачами ОСОБА_2 йому не відомо, порушень чинного законодавства при укладанні оспорюваного договору купівлі-продажу не вбачає.

Суд, дослідивши позов, надані заяви та докази, вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Так, предметом та підставою позову ОСОБА_1 є оспорювання за ст.232 ЦК України дійсності договору купівлі-продажу житлового будинку по вул.Ульянівська, 68 у м.Краматорську, укладеного 13.02.2016 року між продавцем ОСОБА_1, в інтересах якого діяла ОСОБА_3, та покупцем ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрованим за №442 (а.с.59-60), зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.02.2016 року (а.с.78).

Згідно ст.232 ч.1 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що не мав наміру розпоряджатися (відчужувати) належний йому будинок та його донька ОСОБА_3, діючи в супереч його волі, вступивши в злочинну домовленість зі своїм чоловіком ОСОБА_2, продала вищевказаний будинок останньому.

Однак у судовому засіданні встановлено, що вказаному договору купівлі-продажу передувала видача ОСОБА_1 довіреності від 15.09.2015 року, згідно якій ОСОБА_1 вповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси з питань, що стосуються експлуатації, користування, реконструкції житлового будинку та земельної ділянки №68 по вул.Ульянівська у м.Краматорську, зокрема продати за ціну та на умовах за її розсудом, належний йому житловий будинок та земельну ділянку по вул.Ульянівська, 68 у м.Краматорську, для чого наділяється всіма необхідними для цього правами. Довіреність видана строком до 15.09.2018 року без права передоручення. Положення статей 237-241, 244-250 ЦК України нотаріусом розяснені. Довіреність підписана ОСОБА_1, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрована за №3158 (а.с.84, 16).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивач ОСОБА_1 не оспорює дійсність та законність даного правочину довіреності від 15.09.2015 року, у звязку з чим останній є таким, що відповідав його внутрішній волі, за формою та змістом є правомірним та законним.

Як вбачається з оспорюваного договору купівлі-продажу від 13.02.2016 року, представник продавця ОСОБА_1 ОСОБА_3 діяла в межах наданих їй повноважень, строк виданої їй довіреності не сплив, довіреність на момент укладання договору купівлі-продажу не була відкликана чи скасована.

На підставі наведеного суд вважає, що не ставлячи під сумнів та не оспорюючи первісний правочин довіреність від 15.09.2015 року, позивач ОСОБА_1 безпідставно позивається з приводу недійсності останнього правочину договору купівлі-продажу від 13.02.2016 року з підстав ст.232 ч.1 ЦК України, зазначаючи, що такий договір було вчинено внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_3, як представника продавця ОСОБА_1, з другою стороною покупцем ОСОБА_2 Під зловмисною домовленістю позивач розуміє той факт, що відчуження належного йому будинку було зроблено його донькою без його відома та в супереч його волі, однак такі твердження позивача спростовуються наявністю неоспорюваної ним довіреності від 15.09.2015 року.

Згідно ст.232 ч.2 ЦК України довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Позивач просить стягнути з відповідачки ОСОБА_3 збитки в сумі 58470 грн., за яку було вчинено відчуження спірного будинку (а.с.60). Однак такі вимоги позивача також є безпідставними, оскільки правові наслідки, зазначені у ч.2 ст.232 ЦК України, застосовуються у випадку доведеності недійсності правочину за ч.1 ст.232 ЦК України, що не було встановлено у судовому засіданні.

На підставі наведеного суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним з підстав ст.232 ч.1 ЦК України договору купівлі-продажу від 13.02.2016 року житлового будинку, розташованого по вул.Ульянівська, 68 у м.Краматорську, визнання права власності на нього, відшкодування збитків, слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, у звязку з прийняттям рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються. (а.с.1, 51)

Керуючись ст.ст.8,14,15,215,223 ЦПК України, ст.ст.203, 232 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_4О.), про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М.Марченко