Справа № 306/1978/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 17 березня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Дусинської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Позовну вимогу обґрунтовувала тим, що починаючи з 22.03.2006 року вона зареєстрована та проживає у квартирі за адресою с. Дусино, вул. Миру, 58. Посилаючись на ст. 344 ЦК України просила суд визнати за нею право власності на дане майно за набувальною давністю.

Рішенням Свалявського районного суду від 17 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1, відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги зазначає, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а також, фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що такий є безпідставним.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом з тим, обовязковою умовою можливості визнання за особою права власності за набувальною давністю є безтитульність майна.

З копії паспорту ВО 412691, вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є с. Дусино, буд. 58, Свалявського району, Закарпатської області починаючи з 22.03.2006 року (а.с.19-21).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 958842 від 17.07.2007 року, обєкт Дусинська АЗПСМ за адресою: с. Дусино, буд. Миру, 58, Свалявського району, Закарпатської області належить на праві комунальної власності Дусинській сільській раді на підставі рішення виконавчого комітету № 24 від 16.04.2007 року (а.с.60).

Вказане підтверджується також відповідною інформаційною довідкою з державного реєстру, згідно якої будинок № 58 в с. Дусино, Свалявського району, Закарпатської області належить на праві комунальної власності Дусинській сільській раді (а.с. 3-4).

Також з матеріалів справи вбачається, що у травні 2012 року ОСОБА_2, наразі померлий чоловік позивачки, звертався до Дусинської сільської ради як головний лікар АЗПСМ с. Дусино з проханням дати дозвіл на приватизацію службової квартири за адресою: с. Дусино, буд. Миру, 58 (а.с.56), однак рішенням Дусинської сільської ради від 07.05.2012 року за №29 у задоволенні даної заяви, відмовлено (а.с. 55).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, ОСОБА_2 (чоловік позивача) використовував приміщення по вул. Миру, 58 в с. Дусино, Свалявського району (приміщення Дусинської АЗПСМ) для проживання за рішенням Дусинської сільської ради як головний лікар Дусинської АЗПСМ. Позивачка проживала разом з ним як член його сімї.

Тобто, майно яке є предметом спору, належить на праві власності Дусинській сільській раді, а позивачка проживала в даному майні та користувалася ним зі згоди та з дозволу власника, а тому, таке володіння майном не може вважатися безтитульним, що унеможливлює задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю.

Посилання апелянта на відсутність між сторонами укладеного договору найму житла не може бути взято до уваги, оскільки це не спростовує факт належності такого майна на праві власності відповідача та проживання в ньому позивача зі згоди власника, який від свого права власності не відмовлявся.

За таких обставин суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що відповідно до ст. 308 ЦПК України, є підставою для відхилення скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

А звідси, керуючись приписами статей 303, 307, 308, 313, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 17 березня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді