Справа № 462/1759/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Постигач О.Б.

при секретарі Ящук К.В.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5. про стягнення з відповідача на користь позивача 74 500 грн., набутих без достатньої правової підстави. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно усної домовленості 18.02.2016 р. позивач перерахував відповідачу 74 500 грн. в рахунок оплати вартості вугілля. Однак, не зважаючи на переговори та претензії, на даний час вугілля поставлене не було та жодних коштів відповідач позивач не повернув. Відтак, на підставі ст. 1212, 1213 ЦК України, позивач вважає, що дані кошти, отримані відповідачем безпідставно, а тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, пояснення надав аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечили повністю, з підстав, викладених у поданих запереченнях, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Додатково вказали, що між сторонами виникли договірні відносини, не зважаючи на те, що договору в письмовому порядку вони не укладали. Ствердили, що в лютому 2016р. поставка вугілля згідно усної домовленості відбулась, вказали, що сторони планували оформити господарські відносини з приводу поставки вугілля, а відтак, в лютому 2017р. домовились про пробну поставку вугілля. Після чого, вже між ними в подальшому укладено договір № 31/03-2016, а тому до вказаних правовідносин між сторонами правила ст. 1212,1213 ЦК України не застосовуються.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд виходив з такого.

Судом встановлено, що згідно усної домовленості щодо поставки вугілля 18.02.2016 р. ОСОБА_4 було здійснено переказ готівки у сумі 74 500 грн. на рахунок отримувача коштів ОСОБА_5, заява # IСКTG02180L2MA /а.с.3/.

10.03.2017р. позивачем скеровано відповідачу вимогу про повернення вказаних коштів, покликаючись на те, що поставки вугілля не відбулось.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Так, з показів свідка ОСОБА_6 вбачається, що в березні 2016 р. ОСОБА_7, який є сином відповідача, попросив свідка завезти його батька ОСОБА_5 в с. Торговиця Млинівського району Рівненської області, куди останній здійснював поставку вугілля. Пояснив, що він з ОСОБА_5 супроводжував фуру з товаром - вугіллям, яка їхала за ними. По дорозі до місця відвантаження вугілля до них в машину підсів ОСОБА_4, який показував дорогу, куди потрібно завести вугілля. У с. Торговиця на місці призначення було відвантажено вказане вугілля, а приймаюча сторона у складі трьох людей включно із позивачем ОСОБА_4 прийняла таке та жодних претензій щодо якості товару не висловила. В подальшому, через кілька місяців, свідок з відповідачем їздили на експертизу вугілля, де позивач висловив претензії щодо його якості. Крім цього, свідок ствердив, що у його присутності між позивачем та відповідачем було досягнуто усної згоди щодо поставки вугілля. Також, пояснив, що із слів ОСОБА_5 йому відомо, що перша поставка вугілля була здійснена за усною домовленістю сторін, а також сторонами було досягнуто згоди щодо майбутніх поставок.

З показів свідка ОСОБА_7 , який є сином відповідача, вбачається, що свідок здійснює торгівлю вугіллям зі східних регіонів як фізична особа підприємець. Його батько ОСОБА_5 придбав вугілля та усно домовився із ОСОБА_4 про продаж вугілля за готівку. В лютому 2016 р. його батько попросив, щоб той допоміг йому поставити вугілля для ОСОБА_4, на що свідок погодився, домовившись із перевізником про перевезення вугілля в с. Торговиця Млинівського району Рівненської області. Після доставки вугілля та його відвантаження ОСОБА_4 жодних претензій до батька не мав та здійснив перерахунок коштів на картку відповідача у розмірі приблизно 70000 грн. Наступну поставку вугілля в с. Торговиця вже здійснював свідок як ФОП ОСОБА_7 Всього було здійснено дві поставки вугілля для ОСОБА_4, одна за усною домовленістю із відповідачем, друга - згідно договору поставки від 31.03.2016р. між ТзОВ «Віп-акварель» та ФОП ОСОБА_7 Пояснив, що перша поставка вугілля була пробною, а тому усною, а в подальшому, оскільки ОСОБА_4 якість вугілля підійшла, було укладено письмовий договір про поставку вугілля. Крім цього вказав, що, оскільки він є підприємцем, що займається поставкою вугіллям, у нього укладено договір із ТОВ «ВО «Спецтранс» про перевезення, а тому, саме він на прохання свого батька здійснив поставку вугілля позивачу в лютому 2016р.

Крім цього, судом встановлено та це стверджується матеріалами справи, що між ТОВ «ВО «Спецтранс» /перевізник/ та ОСОБА_7 /замовник/ укладено договір №28-1/01-15 про надання послуг від 28.01.2015 р., згідно якого замовник зобов'язується надавати для перевезення вантажі, а перевізник приймати їх за обсягом та номенклатурою згідно ТТН та доставляти їх до пункту призначення.

З долученого до матеріалів справи акта № ОУ-25/02-5 здачі-прийняття робіт вбачається, що виконавцем ТОВ «ВО «Спецтранс» були проведені такі роботи по договору 28-1/01-15 від 28.01.15 р.: 25.02.2016р. перевезення вантажу за маршрутом м. Львів /Арена/ - с. Торговиця, Млинівський район, Рівненська область.

Згідно рахунку-фактури №СФ-25/02-2 від 25.02.2016р. вартість наданих послуг з приводу перевезення вугілля становить 4400 грн.

Як вбачається із Специфікації №2 до договору № 28/01-15 про надання послуг від 25.02.2016 р., товар, що постачається - вугілля 25,3 т, загальна вартість товару - 104336.53 грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За нормою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При вирішенні даного спору суд враховує правову позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах ВС України від 03.06.2015р. справа №6-100цс15. Так, загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматисявід певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладених обставин заявлені вимоги задоволенню не підлягають, так як не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Вимоги позивача спростовуються показами свідка ОСОБА_6, ОСОБА_7, актом здачі-прийняття робіт №ОУ-25/02-5 від 25.02.2016р., рахунком-фактурою від 25.02.2016р. №СФ-25/02- та специфікацією №2 до договору про надання послуг №28/01-15, які підтверджують як і сам факт поставки вугілля позивачу відповідачем в лютому 2016р., так і виникнення між ними договірних відносин. Той факт, що сторонами не було укладено письмового договору, так само як і покликання представника позивача на відсутність необхідних товаро-транспортних та видаткових накладних на поставку вугілля не заслуговують уваги, оскільки поставка вугілля відбулась у не заборонений законом спосіб.

Суд не бере до уваги долучені копію трудової книжки позивача, виписки з ЄДРЮО із відмітками про прийняття його на роботу у ТзОВ «Віп-акварель», копію договору поставки №31/03-2016 від 31.03.2016р., а також диски звідеозаписами, оскільки такі не стосуються предмету спору, а підтверджують факт виникнення господарських правовідносин між ТзОВ «Віп-акварель» та ФОП ОСОБА_7

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що між сторонами було досягнуто усної згоди щодо поставки вугілля, така поставка відбулась, а тому відносини між ними набули договірного характеру.

Відтак, враховуючи, що судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини, стаття 1212 ЦК України не може бути застосована судом для вирішення даного спору, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212 - 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Постигач О.Б.