Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер336/5023/16 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Номер провадження 22-ц/778/2418/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

25.08.2016 року ПАТ Дельта Банк звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29.08.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 133-0111001/ФК-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 84510 грн., з розрахунку в розмірі 17% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 29.08.2008 р. по 28.08.2015 р.

В цей же день 29.08.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки.

ОСОБА_7 свої зобовязання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки, передбачені кредитним договором.

Посилаючись на ст..ст.512-519, 526, 530, 536, 553, 554, 610, 612, 629, 1046-1050, 1054 ЦК України, умови кредитного договору та договору поруки, ПАТ «Дельта Банк», як правонаступник прав ТОВ «Український промисловий банк», просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 217488,05 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь ПАТ Дельта Банк заборгованість за кредитним договором № 133-0111001/ФК-08 від 29.08.2008 р. в сумі 217 488 грн. 05 коп. (тіло кредиту 78472,70 грн., відсотки 80673,93 грн., комісія 7732,97 грн., пеня 50608,45 грн.), а також судовий збір в сумі 3262,32 грн. у задоволенні позову до ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову до нього та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом попередньої інстанції встановлено, що 29.08.2008 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 133-0111001/ФК-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 84510 грн., з розрахунку в розмірі 17% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 29.08.2008 р. по 28.08.2015 р.

ОСОБА_7 свої зобовязання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки, передбачені кредитним договором.

Відповідно до ст.512-519 ЦК України, ст.ст.92, 95 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п.1.4 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ОСОБА_8 передає (відступає) ОСОБА_7 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов»язань перед Національним банком, внаслідок чого ОСОБА_9 замінює ОСОБА_8 як кредитора (стає новим кредитором ) у зазначених зобов»язаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі ОСОБА_8 ОСОБА_7 прав вимоги до боржників, ОСОБА_7 переходить (відступається) право вимагати (замість ОСОБА_8) від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.2.4 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 1006,07 грн.. по 20 число (включно) кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Дозволяється дострокове повне або часткове повернення кредиту. У випадку внесення позичальником коштів на повернення заборгованості за кредитом у сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу по кредиту, надлишкова сума коштів, після виконання п.2.9 та п.4.2.2 цього договору, зараховується в рахунок повернення кредиту. Розмір останнього платежу по остаточному погашенню кредиту дорівнює залишку заборгованості по кредиту на дату остаточного погашення та може відрізнятись від розміру щомісячного платежу по кредиту, зазначеного у п.2.4. У випадку внесення платежу по кредиту та/або процентах, комісіях в післяопераційний час днем погашення заборгованості вважається наступний за днем внесення платежу робочий день.

Відповідно до п.2.5 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника (його поручителів, гарантів та інших осіб у відповідності до п.2.16 цього договору), та/або шляхом внесення готівкових коштів у касу.

Згідно п.1.5, 2.6, 2.7 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника.

Згідно п.1.7, 2.10 кредитного договору комісія за управління кредитом складає 0,15% від суми кредиту щомісячно. Нарахування комісії за управління кредитом здійснюється щомісячно у валюті кредиту (для кредитів в національній валюті) або у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день нарахування (для кредитів в іноземній валюті). Нарахована комісія сплачується позичальником у національній валюті по 20 число (включно) кожного наступного місяця, що слідує за місяцем її нарахування та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника.

ОСОБА_5 умови кредитного договору тривалий час належним чином не виконував, у звязку з чим, станом на 11.08.2016 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 217 488,05 грн., з яких: тіло кредиту 78472,70 грн.; відсотки 80 673,93 грн.; комісія 7732,97 грн. та пеня 50608,45 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, однак стягуючи за рішенням вказану заборгованість суд не надав взагалі жодної оцінки письмовій заяві відповідача ОСОБА_5 щодо застосування строків позовної давності до вимог банку (а.с. 176). Про застосування строків позовної давності було також заявлено представником ОСОБА_5 в ході судового засідання 04.04.2017 року о 9 годині 24 хвилини, про, що зроблено запис в журналі судового засідання (а.с. 184).

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідач, як зазначено вище, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України до ухвалення рішення звернувся до суду першої інстанції з письмовою заявою про застосування позовної давності (а.с. 176).

Суд в оскаржуваному рішенні, відмовляючи в задоволенні позову до поручителя, зазначив, що відповідач ОСОБА_5 не виконував взяті на себе зобовязання за договором про надання кредиту з 2010 року, оскільки платежі на погашення заборгованості, за розрахунком банку з липня 2010 року не вносились (а.с.25).

З вказаним погоджується колегія суддів, при цьому банк рішення суду в цій частині не оскаржив.

Таким чином, термін позовної давності почав відліковуватись з наступного місяця після сплати останнього платежу, тобто не пізніше серпня 2010 року, а тому подача банком позову до суду в серпні 2016 року була поза межами установленого законом строку позовної давності.

Посилання представника банку на звернення ОСОБА_5 До банку в 2017 році з питань реструктуризації заборгованості, не мають в даному випадку жодного правового значення оскільки вказані дії відбувались після спливу строку позовної давності.

Жодних поважних причин пропуску вказаного строку матеріали справи не містять, при цьому банк на них і не посилається.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на викладене належної уваги не звернув.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року (справа №6-61цс14), від 4 листопада 2015 року (справа №6-1926цс15).

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову з ухваленням нового рішення про відмову в позові з підстав пропуку банком строків позовної давності.

Виконання позичальником ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором забезпечувалось порукою, відповідно до укладеного договору поруки № 133-0111001/Zфпор-08-1 від 29.08.2008 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_6, ОСОБА_5, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов»язань за договором. Поручитель і боржник несе перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

П.10 вищезазначеного договору поруки відповідача ОСОБА_6 встановлено, що договір діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 цього Кодексу, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. Відповідач ОСОБА_5 не виконував взяті на себе зобовязання за договором про надання кредиту з 2010 року, оскільки платежі на погашення заборгованості, за розрахунком банку з липня 2010 року не вносились (а.с.25).

Таким чином, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, в тому числі і до поручителя, 20 вересня 2016 року (а.с.50), тобто поза межами шестимісячного строку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що дія договору поруки на момент пред'явлення позову є припиненою, а тому підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя не вбачається.

Зазначений правовий висновок Верховного суду України викладений у постанові від 8 жовтня 2014 року у справі № 6-128цс14, який в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, рішення суду в частині відмови в позові до поручителя підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року у цій справі в частині задоволення позову та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 133-0111001/ФК-08 від 29.08.2008 року відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: