АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/4688/16-ц Головуючий суддя 1-ї інстанції - Шарко О.П.
Провадження № 22-ц/790/3704/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
житлових правовідносин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Служба у справах дітей Немишлянського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо позбавлення права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

30 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 щодо позбавлення права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (далі - квартира).

25 червня 2012 року в даній квартирі зареєстроване місце проживання колишньої дружини покійного сина ОСОБА_1 - ОСОБА_3, яка 19 вересня 2012 року також зареєструвала в квартирі своїх дітей: ОСОБА_4, 2004 року народження, та ОСОБА_5, 2012 року народження.

Відповідач чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою, зважаючи на що остання вимушена проживати у доньки.

Протиправними діями ОСОБА_2 порушено право позивача на безперешкодне користування та розпорядження майном, яке належить йому на праві приватної власності.

Зважаючи на зазначене, з урахуванням остаточних уточнень, просила суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою), виселити ОСОБА_2 з квартири, судові витрати покласти на відповідача.

ОСОБА_2 було подано заперечення на позов, в якому посилалась на той факт, що має право користування спірною квартирою як член сім'ї власника, за згодою останнього, позивачем не надано доказів існування обставин, які є правовою підставою для припинення права користування квартирою. Просила у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2016 року та від 06 березня 2017 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради та Службу у справах дітей Немишлянського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що позивач є єдиним власником квартири, син позивача за життя як член сім'ї власника квартири зареєстрував право користування квартирою за членами його сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Сторони по справі спільного господарства не вели та разом не проживали. Після смерті сина сімейні відносини було припинено, зважаючи на що відповідач не є членом сім'ї власника квартири. Зважаючи на зазначене, судом першої інстанції було помилкова застосовано ст.ст. 157, 116 ЖК України.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо позбавлення права користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що припинення сімейних відносин не позбавляє членів сім'ї права користування житлом, позивачем не доведені обставини, які є правовою підставою для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи та вимогам діючого законодавства.

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 5-7).

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с. 8).

ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином ОСОБА_1 - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.9, 56).

У вказаному шлюбі народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є рідним онуком позивача (а.с.55).

ОСОБА_2 самостійно утримує дітей, будь-якого іншого житла на праві власності не має.

Під час розгляду справи судом першої інстанції та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на той факт, що ОСОБА_2 та діти не є членами сім'ї власника квартири.

Колегія суддів не погоджується з зазначеними доводами позивача з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

З правового аналізу даної статті вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є членами сім'ї, оскільки ОСОБА_1 є матір'ю одного з подружжя - сина ОСОБА_6

Нормами законодавства не передбачено втрату статусу члена сім'ї та позбавлення права користування житлом у зв'язку зі смертю одного з подружжя та припинення у зв'язку з даним фактом шлюбних стосунків. Збереження права користування жилим приміщенням передбачене для членів сім'ї власника цього приміщення.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 зі своєю донькою від першого шлюбу - ОСОБА_4 вселилася до спірної квартири після укладення шлюбу з покійним ОСОБА_6 за згодою власника - ОСОБА_1 як член сім'ї власника для спільного проживання.

Як було вище зазначено, в укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 шлюбі народився син, який є рідним онуком ОСОБА_1 та якого вона доглядала та приймала участь у його вихованні.

Надавши згоду на проживання та реєстрацію ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в квартирі, ОСОБА_1 визнала за ними право користування житлом.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності проживання ОСОБА_2 як члена сім'ї в квартирі, що належить ОСОБА_1 та безпідставність вимог останньої про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою та виселення.

Колегією суддів не встановлено випадків, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України, які є правовою підставою для виселення відповідача в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_1 в позовній заяві та апеляційній скарзі було зазначено, що вона позбавлена можливості користуватися належною їй на праві власності квартирою, оскільки ОСОБА_2 чинить перешкоди.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до положень ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З наведених норм законодавства вбачається, що ОСОБА_1 як власник житла має право на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своєю власністю, та не може бути позбавлений такого права.

Проте, колегія суддів піддає сумніву доводи ОСОБА_1 на перешкоджання відповідачем у користуванні квартирою та ставиться до них скептично, оскільки на їх підтвердження позивачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всесторонньо встановив всі обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 були предметом розгляду судом першої інстанції, їм надана належна оцінка, висновків суду не спростовують.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 10, 60, 303, 304, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук