Справа № 581/554/17
Провадження № 2/581/214/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
02 жовтня 2017 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді - Сізова Д.В.,
з участю секретаря - Самілик Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Сумський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області
про стягнення боргу за розпискою, відшкодування моральної шкоди,
08 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що 09 грудня 2016 року ОСОБА_1 дав у борг ОСОБА_2 900 доларів США, на підтвердження чого остання надала розписку, у якій від 09 грудня 2016 року, зі строком повернення 200 доларів США до 30 грудня 2016 року та решти 700 доларів США до 30 січня 2017 року.
У своїх письмових запереченнях відповідач посилається на те, що між сторонами не укладено письмового договору позики, тому докази наявності між ними будь яких договірних відносин відсутні. Зазначає, що отримала вказані кошти у якості авансу на оплату цукру, який вона повинна була надати позивачу по оптовій ціні. Вказує, що у розписці не йдеться про долари США, крім того, засобом платежу в державі може бути лише гривня. Заперечує завдання своїми діями моральної шкоди позивачу, у звязку з відсутністю причинно-наслідкового зв'язку між такою шкодою та невиконанням договірних зобов'язань.
Позивач та його представникБершов І.О. у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Із матеріалів справи вбачається, що 09 грудня 2016 року ОСОБА_2 надала розписку проте, що вона зобов'язалася повернути 200 доларів США до 30 грудня 2016 року, а залишок суми в розмірі 700 доларів США - до 30 січня 2017 року.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15), яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.
Із дослідженої у судовому засіданні розписки вбачається, що відповідач зобов'язалася повернути позивачу кошти до 30 січня 2017 року, проте коштів не повернула, тому позивач, як держатель такої розписки, вправі вимагати повернення боргу і позов у цій частині підлягає задоволенню.
За відсутності відомостей про наявність хоча б у однієї із сторін зобов'язання індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, стягненню підлягає грошова сума у гривні із зазначенням її еквіваленту в іноземній валюті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення суду (за 100 доларів США - 2657,85 грн.), що узгоджується із постановою Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15.
Щодо заперечень відповідача про неможливість отримання боргу в іноземній валюті, оскільки лише гривня є законним засобом платежу на території України, то суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 надано роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
За положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.
Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між сторонами є договірними, а тому відшкодування моральної шкоди, у випадку їх порушення, законом не передбачено.
Оскільки ні нормами Конституції України, ні законом чи іншими нормативно-правовими актами у сфері, що регулюють відносини позики, ні розпискою, не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди у зв'язку з невиконанням договору, тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цих позовних вимог.
На виконання ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам сплачений ним під час звернення до суду судовий збір у розмірі 640 грн.
Керуючись ст. 212- 215 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуто Липоводолинським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а якщо він не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д. В. Сізов