Головуючий суду 1 інстанції - Полєно В.С.
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 409/3132/15-ц
Провадження № 22ц/782/82/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря : Подрябінкіна Я.Г.,

представника відповідача: адвоката Акользіної М.В.,

прокурора: Кудіної Т.А.,

представника органу

опіки та піклування: Кригіної Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за позовом Щастинської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Новоайдарської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка подана його представником - адвокатом Акользіною Мариною Вікторівною на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2015 року директор Щастинської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів (далі позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач). На підставі статей 164,166, 167, 180,182 Сімейного кодексу України позивач просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на доведеність обставин ухилення відповідача від участі у вихованні та матеріальному утриманні свого сина, який з 27 листопада 2013 року живе та навчається у школі-інтернаті.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року позов задоволено. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, позбавлено батьківських прав у відношенні малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З ОСОБА_4 на утримання малолітнього ОСОБА_4 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Судом вирішено питання про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судових витрат у розмірі 487,20 гривень. Суд також наклав заборону на відчуження 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є відповідач.

Ухвалою від 08 грудня 2016 року заяву ОСОБА_4, як була подана його представником - адвокатом Акользіної М.В., про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т.1 а. с. 82-82,130-132) .

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права просив: рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_4 зазначив, що відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків умисно не ухилявся, зворотного матеріалами справи не доведено. Суд не з'ясував та не врахував наявність ряду поважних причин (догляд за хворою ОСОБА_5, проведення АТО), які в період з жовтня 2014 року об'єктивно вплинули на можливість відповідача у повній мірі реалізовувати свої батьківські права у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення: відповідача та його представника, які просили скасувати заочне рішення; представників позивача та органу опіки та піклування, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін; прокурора, який вважав за необхідне змінити заочне рішення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення від 14 грудня 2015 року, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Рішення про задоволення позову суд першої інстанції ухвалив із застосуванням до правовідносин сторін положень Конвенції про права дитини, приписів статей 150, пункту 2 частини 1 статті 164, 165-166, 194 СК України.

Місцевий суд вважав встановленими наступні обставини: що відповідач жодного разу не з'явився у навчальному закладі; не забирав дитину на літні канікули; не відповідає на телефонні дзвінки; не піклується про фізичний, моральний, психічний і духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням, захопленнями, успіхами, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не цікавиться внутрішнім світом дитини, матеріально не забезпечує.

Апеляційний суд з такими висновками не погоджується з огляду на таке.

Обставини якими позивач обґрунтовував свої вимоги про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав та стягнення аліментів, суд першої інстанції встановив, взявши до уваги наступні докази:

Копією свідоцтва про народження, виданого 29 серпня 2013 року підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, батьком якого є відповідач - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 5).

Відповідно до направлення Луганського обласного протитуберкульозного диспансеру від 25 листопада 2013 року та направлення Департаменту освіти і науки Луганської ОДА № 746 від 27 листопада 2013 року малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено для зараховування до Щастинської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів (а. с. 7-8).

Заява від 13 грудня 2013 року про прийняти малолітнього ОСОБА_4 до дошкільної групи Щастинської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів написано від імені ОСОБА_7 (а. с. 9).

Згідно з Наказом № 61 від 13 грудня 2013 року директора школи-інтернату малолітній ОСОБА_4 був зарахований до складу дошкільної групи (а.с.10).

Згідно з даними довідки від 23 листопада 2015 року ОСОБА_4, 2007 року перебуває у школі-інтернаті з 16 грудня 2013 року у зв'язку із легеневим захворюванням (а.с.37)

Службою у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області 18 грудня 2015 року наданий висновок за № 03-13/383 про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до пункту 2 статті 164 СК України (а.с.40).

З відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2007 року відповідач ОСОБА_4 є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42-43).

Під час апеляційного розгляду справи також були досліджені наступні докази:

Заступником голови Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області 24 лютого 2017 року наданий висновок за № 15/707 про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до пункту 2 статті 164 СК України (т 1. 229-231).

Мати дитини - ОСОБА_5 з 02.07.2014 року мала ІІ групу інвалідності, мешкала за адресою: АДРЕСА_1.. Разом з ОСОБА_5 зареєстроване місце проживання членів її сім'ї: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5. В період з 28.08.2015 по 17.11.2015 року ОСОБА_5 заходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні ОЛТ № 5 ( т.1 а. с. 144 - 151).

17 листопада 2015 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується даними Свідоцтва про смерть, виданого 06.11.2016 року (т.1 а. с. 175).

Згідно з даними висновку за результатами психологічного дослідження від 08 травня 2017 року допит малолітнього ОСОБА_4 у судовому засіданні є недоцільним ( т.2 а. с. 20-22).

За місцем мешкання відповідач характеризується позитивно. До 21 жовтня 2014 року ОСОБА_4 офіційно працював, що підтверджується даними трудової книжки ( т.2 а.с.19,23-25). 12.04.2017 року на адресу школи-інтернату відповідач перерахував 500,00 гривень, що підтверджується даними квитанції 6/19 ( т.2 а. с.32)

Свідок ОСОБА_9 надала суду показання про обставини, за яких вона у вересні-жовтні 2014 року привезла малолітнього ОСОБА_4 з Луганська до Щастинської школи-інтернату. Допитані судом апеляційної інстанції свідки ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 надали показання, якими вони позитивно характеризували відповідача, підтвердили бажання батька приймати участь у вихованні та утриманні сина.

В ідповідно до частин 4, 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною 1 статті 56 Цивільного кодексу України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації, якою 18 грудня 2015 року був поданий суду висновок за № 03-13/383, не є органом опіки та піклування у розумінні статті 56 ЦК України. Рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав місцевий суд ухвалив без наявності письмового висновку органу опіки та піклування, без обов'язкової участі у розгляді справи представника такого органу - Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області, чим порушив встановлений законом порядок розгляду справ зазначеної категорії.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Задовольняючи позов, місцевий суд не врахував, що під час вирішення питання про позбавлення особи батьківських прав підлягають встановленню і доведенню факти винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Апеляційний суд вважає, що позивач не надав місцевому суду належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин.

В ході апеляційного розгляду справи з достатньою повнотою встановлено, що під час літніх канікул у 2014 році малолітній ОСОБА_4 мешкав разом із своїми батьками у місті Луганську. У дитини є рідна бабуся - мати відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7, яка небайдужа до долі свого онука. До листопада 2015 року ОСОБА_4 доглядав за хворою ОСОБА_5, чим пояснюється поважність причин невідвідування відповідачем свого сина у м. Щасті. У травні 2016 року, вже після ухвалення судом оскаржуваного заочного рішення, ОСОБА_4 приїжджав до сина, але між відповідачем та адміністрацією школи-інтернату сталася конфліктна ситуація.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним способом впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що він бажає займатися вихованням сина та може матеріально забезпечувати свою дитину. Доказів винної поведінки ОСОБА_4 щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками, матеріалами справи не встановлено.

Органом опіки та піклування Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області 24 лютого 2017 року наданий висновок за № 15/707 про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до пункту 2 статті 164 СК України. Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та таким, що був прийнятий без з'ясування даних про особу відповідача та ставлення відповідача до дитини.

Таким чином, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення норм матеріального та процесуального права, заочне рішення Білокуракинського районного суду від 14 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення позовних вимог Щастинської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини без задоволення.

Керуючись статтями 304, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка подана його представником - адвокатом Акользіною Мариною Вікторівною, - задовольнити.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року, - скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Щастинської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів в інтересах малолітнього ОСОБА_4, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: