Справа № 572/548/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

при секретарі - Кудіній А.Р.

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни цивільну справу за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 52024грн. 37 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву №б/н від 05 серпня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідно до п.2.1.1.5.7. договору власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може пропонувати свої умови договору. Таким формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку », які викладені на сайті банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Крім того, свідченням визнання угоди відповідачем є факт користування картрахунком та використання кредитних коштів. Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна картка клієнта та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п.1.1.1.16 договору.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Вказує, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображатися у розрахунку заборгованості за договором, в звязку з чим станом на 31 січня 2017 року виникла вказана заборгованість, яка складається з наступного: 22527 грн. 97 коп. заборгованості за кредитом; 25233 грн. 89 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1308 грн. 97 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500грн. штраф (фіксована частина); 2453 грн. 54 коп. штраф процентна складова.

В судове засідання представник позивача будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи не прибув, проте згідно письмового клопотання зазначив, що розгляд справи можливий за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, вважає, що позовні вимоги та їх обґрунтування є незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують вимоги чинного законодавства. В обґрунтування заперечень представник відповідача ОСОБА_2 подала письмові пояснення, в обґрунтування яких в судовому засіданні вказувала, що в заявці про отримання картки, яка була долучена позивачем до матеріалів справи вказано, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити зарплатну картку, картку «Gold», а не платіжну картку кредитка «Універсальна», як було вказано позивачем. Вказує, що він став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» у 2011 році, коли укладав договори банківського вкладу. Повідомив, що ніколи не підписував заявки на отримання кредитної катки від 05 серпня 2010 року.

22 березня 2017 відповідачем було отримано в ПАТ КБ «Приватбанк» довідку №LRA1-12RF-USA4-83UV про заборгованість за наявними кредитними договорами відповідно до якої вбачається, що він має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» за угодою №SAMDN7445 від 15 листопада 2013 року (картка Універсальна Голд, р/р/627080) в розмірі 54085 грн. 32 коп. та угодою № SAMDN 0314 від 13 грудня 2014 року в розмірі 5353 грн. 54 коп., будь-яких інших заборгованостей, в тому числі на підставі кредитного договору від 05 серпня 2010 року в нього перед відповідачем немає.

Разом з тим, в провадженні Кузнецовського міського суд Рівненської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за №572/2700/15-к по факту вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ст..ст. 190,191 КК України. Згідно даного обвинувального акту ОСОБА_3 працюючи на посаді керівника відділення головного спеціаліста по продажу послуг клієнтам і касовим операціям, керуючого відділення головного менеджера по обслуговуванню клієнтів Сарненського відділення №1 ПАТ КБ «Приватбанк», будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходиться в м. Сарни, Рівненської області, вул.. Суворова,7, з кредитного рахунку № 627080, оформленого на імя ОСОБА_1 без відома та всупереч волі останнього, використовуючи банківську картку до вказаного рахунку, незаконно, шляхом проведення банківських операцій щодо оплати послуг за користування своїм мобільним телефоном, переведення грошових коштів з зазначеного кредитного рахунку на його особисті картки-касира та шляхом зняття готівкових коштів за допомогою банкоматів, зняв грошові кошти у межах кредитного ліміту рахунка в сумі 25000 грн., які в подальшому привласнив, обернув на свою користь, чим заподіяв потерпілому збитків на зазначену суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд .

В звязку з чим, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем. Належною формою є письмова форма, про що вказано у ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, ст. 1055 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач посилається на те, що 05 серпня 2010 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами банку», що діють на дату нарахування.

Відповідно до приписів норми ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що він не підписував кредитний договір і поставив під сумнів належність наданих позивачем документів, на які він посилається, як на докази обґрунтованості вимог даного позову.

Відтак, враховуючи заперечення відповідача про те, що він жодних документів на отримання у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитних коштів не підписував, а також, зважаючи на ненадання позивачем суду для огляду та для здійснення інших процесуальних дій документів, які є належними і допустимими доказами обставин даної справи, суд дійшов висновку про те, що позивач не виконав, передбаченого статтею 60 ЦПК України, процесуального обов'язку із доказування належними і допустимими доказами самого факту виникнення між сторонами кредитних правовідносин. Так, належними і допустимими доказами виникнення у відповідача грошових кредитних зобов'язань перед банком є оригінали заяви на видачу кредиту і відкриття карткового рахунку, розписки про отримання кредиту, а також інші документи кредитної справи з його особистим підписом.

З наданої представником позивача та дослідженої в судовому засіданні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 було встановлено, що відповідач, ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, виявив бажання оформити на своє імя ощадкнижку (депозит), в графі бажаний кредитний ліміт не зазначено жодної інформації. Згідно даної заяви встановлено, що картку та пін відповідач отримав 05 серпня 2010 року.

Отже, з даної заяви не встановлено, що відповідач виявляв бажання та отримав від позивача кредитну картку з кредитним лімітом 25000грн.

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що саме по собі складення та підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» не є договором кредиту та не свідчить про його укладення в подальшому.

Судом встановлено, що вказана анкета не містить відомостей про істотні умови договору, а саме про розмір грошових коштів, які банк зобов'язується передати відповідачу, строки їх повернення, а також розмір відсотків які відповідач зобов'язується сплатити за користування кредитом.

З долученого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 5 серпня 2010 року вбачається, що операції за рахунками обліку заборгованості розпочинаються з 15 листопада 2013 року, а розмір кредитного ліміту станом на 18 листопада 2013 року становить 6250 грн.10 коп.. З даного розрахунку не вбачається, що відповідач отримав 05 серпня 2010 року кредит в розмірі 25000 грн.

Згідно довідки виданої ПАТ КБ «Приватбанк» від 22 березня 2017 за №LRA1-12RF-USA4-83UV встановлено, що ОСОБА_1 має заборгованість станом на 22 березня 2017 року перед ПАТ КБ «Приватбанк» за наявними кредитними договорами: за угодою/рахунком №SAMDN7445 від 15 листопада 2013 року (картка Універсальна Голд, р/р/627080) в розмірі 54085 грн. 32 коп. та угодою № SAMDN 0314 від 13 грудня 2014 року в розмірі 5353 грн. 54 коп.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» доказів укладання з відповідачем ОСОБА_1 як з позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору № б/н від 05 серпня 2010 року в письмовій формі, та надання відповідачу банком його примірника, суду не надано.

Наведене є підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивачем надано лише анкету-заяву, розрахунок заборгованості та умови і правила надання банківських послуг, які не можуть бути визнані належними і допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами. Судом неодноразово відкладалося слухання даної справи та визнавалася явка представника позивача обовязковою, для надання відповідних доказів, однак представник позивача жодного разу в судове засідання не зявлявся надаючи заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування отримання відповідачем грошових коштів, їх розмір, нарахованих відсотків та пені, свідчить про те, що обставини наведені позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Слід зазначити, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач та згідно умов яких банк може самостійно змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у наданих правилах відсутній підпис відповідача про те, що останній ознайомлений з вказаними правилами та не є частиною укладеного відповідачем з банком договору.

Надана позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» копія з Умов та Правил надання банківських послуг, підписана лише головою правління ПАТ КБ «Приватбанк», підпис ОСОБА_1 на ньому відсутній.

З пояснень відповідача вбачається, що вказані умови та правила надання банківських послуг йому для ознайомлення та підпису представниками банку не надавалися, з ним не узгоджувалися, їх примірник ним не підписувався та не отримувався, докази на це суду позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надані.

За даних обставин, вказані Умови не є складовою частиною укладеного договору, а їх положення не є обов'язковими для сторони відповідача та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення судових витрат на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні первісного позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.1,2,3, 10, 11, 57,58,59, 60, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 207, 208, 638, 1050, 1054, 1055, 1056 ЦК України, постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: