пр. № 4-с/759/4/17
ун. № 759/7679/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві на постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 р. скаржник звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить суд визнати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження №50986257 від 29.04.2016 неправомірною; зобов'язати державного виконавця Єрмолко С.М. прийняти до провадження та виконати виконавчий лист №759/1950/15-ц (пр. №2/759/2398/15) від 20.04.2015 виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 157025 грн. 38 коп, судовий збір 1571 грн. 00 коп., свої вимоги мотивує, тим що вищезазначеною постановою у відкритті виконавчого провадження (прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв'язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам ст. 18 цього закону, а саме, відсутністю у виконавчому документі ідентифікаційного номеру боржника фізичної особи платника податків.

У судове засідання заявник не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, в судове засідання не з'явився про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 39,43).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим листом Святошинського районного суду м. Києва №759/1950/15-ц (пр. №2/759/2398/15) від 20.04.2015 зобов'язано начальника ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнути заборгованість у розмірі 157025 грн. 38 коп. та судовий збір 1571 грн. 00 коп. (а.с. 6,7).

Як вбачається із постанови ВП №50986257 від 29.04.2016 р.скаржник звернувся до суб'єкта оскарження з заявою про направлення на примусове виконання виконавчого документа, відкриття виконавчого провадження.

Постановою у відкритті виконавчого провадження (прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв'язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам ст. 18 цього закону, а саме, відсутністю у виконавчому документі ідентифікаційного номеру боржника було відмовлено (а.с. 4).

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України й ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання

З огляду на вищезазначене слід задовольнити скаргу виходячи з того, що державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідну для проведення виконавчих дій інформацію, у тому числі й конфіденційну, а тому відсутність у виконавчих листах певних даних про особу боржника чи стягувача не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження, з метою захисту інтересів стягувача, одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому, відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постановах від 21.05.2014 у справі № 6-45цс14 та 25.06.2014 у справі № 6-62цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії Головного державного виконавця державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Єрмолко С.М. є протиправними, а тому скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, ч. 2 ст. 32 Конституції України, ст. ст. 3, 10, 11, 14, 60, 209 - 213, 222, 383-388 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 6, 11, 17, 18, 19, 25, 89 Закону України «Про виконавче провадження»,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві на постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження задовольнити.

Визнати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження №50986257 від 29.04.2016 неправомірною.

Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Єрмолко С.М. прийняти до провадження та виконати виконавчий лист №759/1950/15-ц (пр. №2/759/2398/15) від 25.04.2016 виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 157025 грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 571 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: