Справа № 127/486/17
Провадження № 2/127/1754/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря Тонкопій Ю.І.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 травня 2016 року помер син ОСОБА_5 ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яку вона прийняла належним чином, подавши до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, за якою 12 липня 2016 року була заведена спадкова справа. При зверненні до Першої вінницької державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, було повідомлено про неможливість такого оформлення у звязку з поданням заяви про прийняття спадщини ще іншою особою відповідачем по справі ОСОБА_3 Згідно інформації Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись мати померлого ОСОБА_5 та дочка померлого ОСОБА_3 Позивач вважає, що ОСОБА_3 підлягає усуненню від права на спадкування за законом майна померлого ОСОБА_6 у звязку з тим, що за життя ОСОБА_6 незважаючи на те, що був одружений, дітей не мав. З матірю відповідачки син ОСОБА_6 одружений не був, сімєю вони не проживали, спільного господарства не вели, тому не відомо, чи дійсно відповідачка ОСОБА_3 є донькою нині померлого ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_3 зявилась лише після смерті ОСОБА_6, але відразу з претензіями на майно. Відповідач ОСОБА_3 не приходила, не телефонувала, ніяких родинних відносин з померлим не підтримувала, незважаючи на те, що участь у житті ОСОБА_6 молодої, працездатної доньки була необхідна через його похилий вік та хвороби. Після автомобільної аварії у 2002 році ОСОБА_6 хворів на ряд важких хвороб, потребував лікування, догляду та допомоги. З цього часу він постійно проходив стаціонарні, амбулаторні лікування, фізіологічні процедури. Останні роки стан здоровя ОСОБА_6 значно погіршився. Через важкі хвороби ОСОБА_6 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував сторонньої допомоги, піклування. Його мучили головні болі, втрата свідомості. Останній час без допомоги він не міг піднятися та ходити. Згідно позиції позивача ОСОБА_6 фактично знаходився у безпорадному стані. Згідно доводів позивача ці обставини підтверджуються виписками з історій хвороб та медичних карток лікарень, де свого часу за життя лікувався ОСОБА_6 27 травня 2016 року ОСОБА_6 була проведена операція, але 29 травня 2016 року він помер. Лікування сина ОСОБА_6 потребувало постійних та значних матеріальних витрат. Оскільки ОСОБА_6 був пенсіонером, йому була потрібна матеріальна підтримка. Також йому був необхідний догляд у лікарнях, допомога по господарству. Позивач надавала ОСОБА_6 помірну допомогу, хоча сама похилого віку і має низку захворювань. Також були понесені усі витрати на поховання ОСОБА_6, поминальні обіди та памятник. Відповідач ОСОБА_3 ні за життя, ні після смерті не приймала участі у долі ОСОБА_6, жодного разу вона не запропонувала своєї допомоги, не надала матеріальної допомоги на його лікування та утримання, ні разу не зявилась його провідати до лікарні або додому, не телефонувала поцікавитись станом його здоровя. Також не надала матеріальної підтримки під час проведення організації поховання ОСОБА_6 та спорудження надгробного памятника, не звернулась навіть зі словами співчуття. Відповідач навчалась у вищому навчальному закладі м. Вінниці, працює, проживає у м. Вінниці, навіть неподалік. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 під час важкого фізичного, морального та матеріального стану ОСОБА_6, його тяжких хвороб та знаходження в безпорадному стані, мала можливість але свідомо ухилялась від надання йому будь якої допомоги та підтримки. Окрім того, за життя ОСОБА_6 розпорядився своїм майном та склав письмовий заповіт на користь своїх сестри та брата, але не встиг посвідчити його у нотаріуса, тому спадщину прийняла ОСОБА_5 як єдина спадкоємиця першої черги.

Враховуючи наведене позивач, посилаючись на ст.ст. 172, 202, 203 Сімейного кодексу України ч. 5 ст. 1224 ЦК України, просила усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом майна ОСОБА_6, що і зумовило її звернення до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що позов підтримує з тих же підстав, які у ньому наведено. Додатково зазначила, що померлий з матірю відповідача в шлюбі не перебував, однак в них народилась дочка відповідач по справі. Після ДТП в 2002 році ОСОБА_6 постійно хворів., а в 2016 році він фактично перебував у безпорадному стані. З 2012 спілкування відповідача з ОСОБА_6 фактично припинилось, оскільки ОСОБА_6 не забезпечив її житлом. ОСОБА_6 постійно намагався налагодити відносини з відповідачем, однак фактично спілкування не було. ОСОБА_6 допомоги у відповідача не просив, однак намагався спілкуватись з відповідачем. ОСОБА_6 інвалідом не був. З 24 по 29 травня 2016 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні і в цей час він перебував у безпорадному стані. Відповідач у цей період була працездатною, отримувала заробітну плату, однак будь якої допомоги не надавала. На запитання суду повідомила, що доказів того, що ОСОБА_6 під час хвороб потребував сторонньої, в тому числі матеріальної допомоги у неї немає, однак з тих діагнозів, які наведено у виписках, вбачається, що ОСОБА_6 не міг за станом здоровя вести активний спосіб життя. Придбання в березні 2016 року автомобіля ОСОБА_6 свідчить про те, що він хотів комфортно пересуватись і для того, щоб за необхідності його хтось міг завезти його туди, куди йому потрібно. За які саме кошти ОСОБА_6 купив автомобіль їй невідомо. Разом з тим акцентувала, що мова у вказаному позові не йде про те, що ОСОБА_6 був бідним, а про те, що відповідач могла надати ОСОБА_6 матеріальну допомогу, однак не робила цього. Їй відомо про те, що ОСОБА_6 після 2012 року приїздив до відповідача в гуртожиток, телефонував їй, однак вона не хотіла з ним спілкуватись. 24 травня 2016 року ОСОБА_6 втратив свідомість і до дня смерті він до свідомості не приходив, в нього був інсульт і 29 травня 2016 року він помер. З 24 по 29 травня біля ОСОБА_6 був його брат і племінниця. Лікування у цей період здійснювалось за кошти брата, сестри і племінниці. 24 травня 2016 року з телефону ОСОБА_6 до відповідача дзвонив брат ОСОБА_6, повідомити, що сталось з ОСОБА_6 Всі необхідні препарати, які вимагало лікування, були придбані родичами. У ОСОБА_6 був середній майновий стан.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечила проти задоволення позову у повному обсязі. Повідомила, що вона є єдиною дочкою нині померлого ОСОБА_6 До 2013 року вона була студенткою і проживала у гуртожитку. Цей позов це не позов її бабусі, а позов тітки ОСОБА_1 Її ніхто не повідомляв 24 травня 2016 року, як і в послідуючі дні, що її батько в лікарні. Батько з нею постійно спілкувався, жодних конфліктів у неї з ним не було. На похованні батька вона була, про смерть батька дізналась 30 травня 2016 року, тобто на наступний день після його смерті. Про вказану трагічну подію її повідомила двоюрідна сестра її батька ОСОБА_7. Похорон пройшов 31 травня 2016 року. Її батько ніколи не просив у неї будь якої допомоги, він був забезпеченою людиною, працював на вантажному автомобілі. По характеру її батько був такою людиною, що ніколи не скаржився на свої хвороби. Усунути її від спадкування бажає ОСОБА_1 За життя навпаки саме її батько їй постійно допомагав та матеріально підтримував. Заробляв на життя її батько перевезенням будівельних матеріалів. Кожного місяця вона бачилась з батьком в середньому чотири рази. Батько давав їй кошти на проживання, дарував прикраси. Востаннє вона бачила батька 8 травня 2016 року на батьківський день на проводах, тобто на кладовищі. Також послалась на свої письмові заперечення проти позову, зміст яких зводиться до того, що у 1990 році у с. Некрасово Вінницького району її батьки (ОСОБА_6 та ОСОБА_8І.) побудували дачний будинок за спільні кошти. Пізніше дачний будинок було продано ОСОБА_6 і кошти, отримані від продажу були вкладені в будівництво триповерхового будинку з одним входом за адресою: м. Вінниця, вул. Корольова 22а, в якому батько був зареєстрований з 1999 року. На першому поверсі проживали її батько ОСОБА_6 та бабуся ОСОБА_3, на другому поверсі ОСОБА_1, а на третьому брат батька ОСОБА_9 В сімейні відносини її батьків постійно втручалась ОСОБА_1 та налаштовувала батька проти її матері, що зумовило переїзд матері відповідача разом з відповідачем в с. Багринівці, Літинського району в будинок її матері. ОСОБА_6 постійно приїздив до неї в с. Багринівці, а вона приїздила до нього в м. Вінницю. Її батько був трудоголіком, постійно працював, інколи навіть і вночі, ніколи не був у відпустках, а тому був досить забезпеченою людиною. До останнього дня, перед тим, як зліг її батько, він важко працював і не перебував у безпорадному стані, як і не потребував сторонньої допомоги. Коли вона навчалась у Вінниці, батько приїздив до неї і просив потерпіти, що конфлікт з сімєю він вирішить, казав, що забезпечить її житлом. Наголосила, що в позові наведено неправду, що за життя вона не цікавилась батьком. Вона завжди приїздила до батька, вітала його з Днем народження, а коли йому було 60 років вона замовила для нього музичне вітання на ВДТ. Коли її батько помер її ніхто не повідомив, про це вона дізналась від сторонніх людей. Вона приносить квіти на могилу батька, але тітка їх викидає. Стосовно того, що вона не надавала матеріальної допомоги зазначила, що до 26 червня 2013 року вона навчалась в університеті на контрактній формі навчання. З 2013 року почала працювати в аграрному університеті, отримувала мінімальну заробітну плату до 31.12.2016 року, з якої утримувались податки. Таким чином, враховуючи, що її батько не перебував у безпорадному стані та не потребував матеріальної допомоги по 23 травня 2016 року, враховуючи також те, що вона не ухилялась від надання матеріальної допомоги, оскільки по таку допомогу до неї ніхто не звертався, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона є дочкою ОСОБА_1 (представника позивача). Відповідача вона знає, це донька ОСОБА_6, цей факт ніхто ніколи не оспорював. Їй відомо, що це його єдина дочка. Померлого вона добре знала. В 2002 році ОСОБА_6 потрапив у ДТП і почав часто хворіти. В нього був тиск, він приймав ліки. Майже кожного року ОСОБА_6 лікувався у лікарні. З 2012 року ОСОБА_6 був на пенсії, яку отримував у мінімальному розмірі. 23 травня 2016 року ОСОБА_6 зранку себе нормально почував, прийняв пігулки, ввечері, коли вона прийшла, він був в поганому настрої, оскільки хотів зустрітись з відповідачем і у нього не вийшло. Зранку 24 травня 2016 року ОСОБА_6 був непритомний і його повезли в лікарню, він був без свідомості. Цього ж дня вона сказала брату ОСОБА_6 ОСОБА_9, щоб він повідомив відповідача про те, що сталось. Їй відомо, що ОСОБА_6 за життя шукав спілкування з відповідачем, однак було кілька таких інцидентів, ще до 2012 року, що відповідач проявляла своє небажання спілкуватись з ОСОБА_6 До 2016 року ОСОБА_6 з відповідачем періодично зустрічався та вони спілкувались між собою. До відповідача 24 травня 2016 року дзвонив ОСОБА_9 і повідомив її, що батьку погано, про це їй відомо зі слів ОСОБА_9 З якого телефону він дзвонив відповідачу їй невідомо. ОСОБА_6 мав кошти на життя через випадкові заробітки і разом з ОСОБА_11 вони розвозили людям будівельні матеріали. Матеріальної підтримки у відповідача після 24 травня 2016 року ніхто не просив. Про інші дзвінки відповідачу після цієї дати їй невідомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він є братом ОСОБА_6 та в нього були з ОСОБА_6 гарні стосунки. В його брата є єдина дочка, яка з ним не хотіла спілкуватись. 24 травня 2016 року він виявив свого брата непритомним, в будинку де вони спільно проживали. Всі позбігались та викликали швидку. На запитання суду свідок повідомив, що він особисто до відповідача 24 травня 2016 року не телефонував і ні про що не повідомляв, в нього навіть немає її номеру телефону. У ОСОБА_6 за життя вантажного автомобіля не було, ОСОБА_6 користувався його вантажним автомобілем, коли йому було потрібно. Також повідомив, що він особисто з відповідачем ніколи не спілкувався. На запитання суду також повідомив, що ОСОБА_6 за життя та до самої реанімації пересувався (ходив) самостійно. Автомобіль, який ОСОБА_6 придбав в 2016 році, він особисто не водив, коли йому кудись треба було поїхати, то його возили. На запитання суду свідок також повідомив, що незважаючи на стан здоровя ОСОБА_6 сам пересувався, ходив до ставка, в магазин тощо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що вона померлому ОСОБА_6 приходилась кумою, також вона перебуває в дружніх відносинах з представником позивача ОСОБА_1 За життя ОСОБА_6 розповідав, що у нього є дочка, яка не хотіла з ним спілкуватись. Їй відомо, що ОСОБА_6 часто лікувався в лікарнях після ДТП, яке відбулось на початку 2000 х років. В ОСОБА_6 був високий тиск, боліли ноги і голова, вона провідувала його в лікарні. 23 травня 2016 року ОСОБА_6 поїхав на таксі до відповідача, в напрямку аграрного університету, побачитись та поспілкуватись, однак по телефону відповідач відмовила йому в зустрічі і він разом з нею на таксі поїхали від аграрного університету. Їй відомо, що у ОСОБА_6 був автомобіль, однак останнім часом він його не водив. До свідка ОСОБА_6 по матеріальну допомогу ніколи не звертався.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила, що з ОСОБА_6 вона була знайома з 1986 року. В 2002 році ОСОБА_6 потрапив у ДТП і почав хворіти. З того часу він неодноразово лікувався і вона його інколи провідувала, також його навіщали брат, сестра, племінники. З відповідачем ОСОБА_6 не спілкувався, оскільки відповідач не бажала. ОСОБА_6 навпаки бажав спілкуватись та шукав спілкування. До якого часу ОСОБА_6 працював їй невідомо, до якого часу їздив за кермом вона не знає. Знає, що періодично в ОСОБА_6 боліла спина і йому було важко пересуватись. Про відповідача вона нічого не знає. Останній раз вона бачила ОСОБА_6 в 2006 2007 роках.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомила, що зі сторонами по справі вона перебуває в нормальних відносинах. Вона знала ОСОБА_6 особисто і дуже добре. Вони були знайомі з 1988 року. Останній раз вона бачила його роки три тому в с. Багринівці, він був здоровий, видний мужчина, гарно та «багато» одягнений. Їй відомо, що ОСОБА_6 з відповідачем нормально спілкувався. В с. Багринівці ОСОБА_6 приїздив до родичів та відповідача побачитись та поспілкуватись.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що він знав ОСОБА_6 з 1952 року, вони разом з одного села Багринівці. Вони навчались в одній школі та підтримували відносини. Йому відомо, що в нього є дочка відповідач по справі. Про відповідача ОСОБА_6 завжди тепло відзивався. ОСОБА_6 постійно працював на вантажних автомобілях. В 2014 році вони святкували ювілей 45 років закінчення школи, на якому ОСОБА_6 був присутній. В 2015 році, а саме в кінці літа чи на початку осені, ОСОБА_6 приїздив до свідка та привозив йому особисто одну машину щебеню та одну машину піску на підсипку басейну, оскільки басейн був дуже глибокий. ОСОБА_6 був за кермом самоскиду. ОСОБА_6 часто міняв автомобілі. ОСОБА_6 завжди важко працював, про що він йому особисто розповідав. ОСОБА_6 був забезпеченою людиною, завжди гарно одягався, ні у чому не відчував недостачі. ОСОБА_6 був веселий та цікавий чоловік, завжди бачився з дочкою, бажав спілкуватись, як і відповідач по справі. Свідок зазначив, що він віруюча людина і він знає що ОСОБА_6 та відповідач по справі гарно ставились один до одного. ОСОБА_6 працював сам на себе, де він брав будівельні матеріали, які продавав людям, свідку невідомо. Свідок також повідомив, що він з ОСОБА_6 завжди розраховувався. ОСОБА_6 завжди хотів забрати свою дочку до себе в будинок, однак зі слів ОСОБА_6 був конфлікт з його сестрою ОСОБА_1 Зі слів ОСОБА_6 він періодично бачився з дочкою, вони підтримували спілкування. ОСОБА_6 постійно допомагав своїй дочці матеріально, про що ОСОБА_6 говорив йому особисто.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що вона є подругою матері відповідача. ОСОБА_6 вона особисто знає з 1984 1985 року. Останній раз вона бачила ОСОБА_6 на кладовищі, в селі Багринівцях в 2016 році. Вона його просто бачила, цього дня вона з ним не спілкувалась. Цього ж дня вона бачила ОСОБА_6 за кермом легкового автомобіля. Зазначила, що вона його бачила 08 травня 2016 року. В ОСОБА_6 та відповідача були дружні відносини, їй відомо, що ОСОБА_6 свою дочку регулярно провідував.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що також не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_5 (позивач по справі) є матірю ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження, виданого повторно ІНФОРМАЦІЯ_2 серії І АМ № 354723 (а.с. 8).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідач по справі) є дочкою ОСОБА_6 (спадкодавця) та ОСОБА_16, що слідує з копії свідоцтва про народження серії ІV АМ № 324002 від 01 листопада 1990 року, копії свідоцтва про встановлення батьківства від 01 листопада 1990 року серії ІАМ №309750 та актового запису про народження ОСОБА_3 №4687 від 01.11.1990 року (а.с. 66, 67, 111).

Як вбачається з копії довідки квартального комітету мікрорайону «Пирогово» №2420 від 23.12.2016 року ОСОБА_6 станом на 23.05.2016 року був зареєстрований та проживав разом з матірю в належній йому частині будинку за адресою: м. Вінниця, вул. Корольова 22а, та вони спільно вели господарство за даною адресою (а.с. 12).

Як вбачається з виписок з історій хвороб та медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_6 за життя (2002, 2014, 2015, 2016 роки) ОСОБА_6 хворів на ряд захворювань, зокрема: ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз коронарних судин, стабільна стенокардія напруги ІІ ФК, гіпертонічна хвороба ІІ стадії (гіпертензивне серце, гіпертонічна аміопатія судин сітківки), дисциркуляторна енцефалопатія І ІІ ступеню. СН ІІА з діастологічною дисфункцією лівого шлуночку. Хронічний попереково крижовий радикуліт, фаза ремісії.

В 2014, 2015 роках діагноз: Прогресуюча дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. змінного ґенезу на тлі гіпертонічної хвороби ІІІ ст. та вертеброгенного ґенезу із ТІА у ВББ (12.10.2014). Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 2 ст., прогресуючий кризовий перебіг з частими гіпертонічними кризами П порядку, із помірним ризиком виникнення ускладнень ІХС, стабільна стенокардія напруги П.ф. кл. дифузний кардіосклероз, аорто склероз. СНПА, Пф. Кл. із збереженою систологічною функцією ЛШ, діастологічною дисфункцією лівого шлуночка І типу. Стійкий вестибуло атактичний синдроми, когнітивними порушеннями: зниження памяті на поточні події, порушення сну, втомлюваність при розумовій діяльності, особистісні зміни: байдужість до зовнішнього вигляду та побутової діяльності. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. Дифузний остеохондроз хребта з множинними протрузіями дисків. (а.с. 13 16).

29 травня 2016 року ОСОБА_6 помер у віці 64 років, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І АМ № 349564 (а.с. 9, 10).

29 травня 2016 року між ОСОБА_5 та ПП «Милосердя В» укладено договір замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_6 (а.с. 23, 24).

Згідно товарних чеків № 15 та 15/1 від 29 травня 2016 року на поховання витрачено відповідно 11797 грн. та 1759 грн. (а.с. 25). Згідно приходних касових ордерів № 3 та № 4 від 31.05.2016 року та від 07.07.2016 року на поминальні обіди ОСОБА_5 витрачено 15 000 грн. та 5000 грн. відповідно. (а.с. 26, 27). На придбання памятника витрачено 42 000 грн. (а.с. 27).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на його майно та 12.07.2016 року за заявою позивача по справі матері спадкодавця, зареєстровано спадкову справу №453/2016.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи на майно померлого ОСОБА_6, спадкоємцями за законом на його майно, є дочка померлого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та мати померлого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, які у встановлений законом шестимісячний строк звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. (а.с. 115 - 122).

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування позивачем повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. ОСОБА_5 при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 2002 року в ОСОБА_6 почалися проблеми зі здоров'ям (а.с. 13). З приводу захворювань ОСОБА_6 проходив лікування з 13.11.2012 року по 26.11.2012 року, з 12.10.2014 року по 27.10.2014 року, з 18.11.2015 року по 04.12.2015 року. У вказані періоди йому було встановлено медичні діагнози: Прогресуюча дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. змінного ґенезу на тлі гіпертонічної хвороби ІІІ ст. та вертеброгенного ґенезу із ТІА у ВББ (12.10.2014). Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 2 ст., прогресуючий кризовий перебіг, з частими гіпертонічними кризами П порядку, із помірним ризиком виникнення ускладнень ІХС, стабільна стенокардія напруги П.ф. кл. дифузний кардіосклероз, аорто склероз. СНПА, Пф. Кл. із збереженою систологічною функцією ЛШ, діастологічною дисфункцією лівого шлуночка І типу. Стійкий вестибуло атактичний синдроми, когнітивними порушеннями: зниження памяті на поточні події, порушення сну, втомлюваність при розумовій діяльності, особистісні зміни: байдужість до зовнішнього вигляду та побутової діяльності. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. Дифузний остеохондроз хребта з множинними протрузіями дисків. (а.с. 14, 15).

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5391, при його останній госпіталізації до лікарні (перед смертю) в період з 24.05.2016 року по 29.05.2016 року в ОСОБА_6 виявлено гостре порушення мозкового кровообігу в правій півкулі головного мозку з проривом крові в шлуночки мозку на ґрунті гіпертонічної хвороби. Набряк та дислокація головного мозку. Набряк легень, гостра дихальна та серцево судинна недостатність ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз.

У виписці також зафіксовано, що зі слів родичів, вранці 24.05.2016 року раптово втратив свідомість, відмічались судоми. Бригадою ШМД доставлений в МКЛ та госпіталізований у реанімаційне відділення №2. 27.05.2016 року ОСОБА_6 була проведена операція трахеоскопія. 29.05.2015 року ОСОБА_6 помер (інсульт) (а.с. 16).

З описаних вище доказів вбачається, що смерть ОСОБА_6 настала раптово та була неочікуваною як для позивача так і відповідача. До 24.05.2016 року ОСОБА_6 на лікуванні не перебував та вів звичне для нього життя.

Як зазначалось вище для ухвалення рішення про усунення від права на спадкування необхідно встановити сукупність наступних юридичних фактів: перебування спадкодавця в безпорадному стані (похилий вік, важка хвороба, каліцтво), потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи спадкоємця, можливість спадкоємця надати допомогу, яку потребує спадкодавець та умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві такої допомоги.

У цьому звязку суд зазначає те, що стороною позивача не представлено суду жодних належних та допустимих доказів того, що до дня госпіталізації ОСОБА_6 в лікарню (24.05.2016 року) останній перебував у безпорадному стані, описані вище медичні діагнози, що мали місце та описані в медичній документації до 24.05.2016 року, самі по собі не свідчать про перебування ОСОБА_6 до 24.05.2016 року в безпорадному стані.

Не заперечуються сторонами по справі ті обставини, що до 24.05.2016 року ОСОБА_6 самостійно пересувався, вирішував свої особисті як побутові, так і особисті питання вартісного характеру, за ним ніхто не доглядав, оскільки він самостійно себе обслуговував, отримував пенсію.

Покази свідків сторони позивача також не вказують на обставину перебування ОСОБА_6 в будь який час до 24.05.2016 року в безпорадному стані, не вказують на період перебування ОСОБА_6 в безпорадному стані, яким чином характеризувався такий його стан та які обставини свідчили про наявність такого стану. Покази свідків сторони відповідача навпаки вказували на те, що ОСОБА_6 ще незадовго до смерті вів активний спосіб життя, заробляв кошти шляхом реалізації будівельних матеріалів, які розвозив людям за кошти, самостійно їздив на вантажному автомобілі (самоскиді) тощо. Такі покази свідків відповідача частково узгоджуються з показами свідків позивача, як, наприклад, в своїх показах свідок ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_6, в тому числі, заробляв на життя випадковими заробітками разом зі своїм братом ОСОБА_11 (це не заперечувалось і свідком з боку позивача ОСОБА_11І.).

Зазначені обставини спростовують посилання позивача, що ОСОБА_6 до 24.05.2016 року перебував у безпорадному стані.

В розумінні закону безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Такий стан ОСОБА_6 за життя та до потрапляння його в лікарню 24.05.2016 року перед судом належними та допустимими доказами не доведено.

Не є обґрунтованими також посилання сторони позивача, що відповідач ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги та потребу спадкодавця в допомозі саме від ОСОБА_3 У цьому звязку суд звертає увагу на пояснення свідка ОСОБА_10, яка в судовому засіданні повідомила, що до відповідача 24 травня 2016 року дзвонив ОСОБА_9 і повідомив її, що ОСОБА_6 погано, про це їй відомо зі слів ОСОБА_9 Разом з тим, в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що він ніколи, в тому числі і 24 травня 2016 року, не телефонував відповідачу по справі та не повідомляв, що ОСОБА_6 погано. ОСОБА_3 того ОСОБА_9 повідомив, що у нього навіть немає номеру телефону відповідача та він з відповідачем ніколи не спілкувався. Таким чином, сторона позивача не повідомила та не довела перед судом обставину прохання у відповідача будь якої допомоги та відмову відповідача надати допомогу у будь якому її прояві ОСОБА_6

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_3 у період з 16.01.2008 року по 27.06.2013 року навчалась у Вінницькому національному аграрному університеті на контрактній формі навчання, проживала у гуртожитку, за що платила (навчання та проживання у гуртожитку) значні суми коштів (а.с. 74 95). З 18.11.2013 року почала працювати у Вінницькому національному аграрному університеті та отримувала незначний рівень доходу (мінімальна заробітна плата) (а.с. 96 99).

Окрім наведеного, в судовому засіданні знайшла підтвердження і та обставина, що ОСОБА_3 за життя ОСОБА_6 періодично спілкувалась з ним, про що в судовому засіданні повідомили свідки сторони відповідача, зокрема, але не обмежуючись, свідок ОСОБА_8, який був особисто знайомий з ОСОБА_6 Про вказане також свідчить і поздоровлення з Днем народження ОСОБА_6, яке було розміщене в ефірі ВДТ 27.03.2012 року на замовлення відповідача по справі (а.с. 70 73).

Вищевказане вказує на те, що відповідач не ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги, коли останній її потребував. З огляду на викладене, доказів, які б свідчили про умисність дій відповідача, що була б спрямована на ухилення від дій з надання допомоги спадкодавцю (який перебував у безпорадному стані), суду позивачем не представлено. Наведені вище докази спростовують твердження сторони позивача в цій частині.

Посилання сторони позивача на те, що ОСОБА_3 не допомагала у похованні свого батька не мають правового значення для правильного вирішення даної цивільної справи, оскільки вказані обставини мають значення у разі заявлення позову на підставі ст. 1232 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Покази свідків сторони позивача, як підстава для усунення від спадкування ОСОБА_3 не приймаються судом до уваги, оскільки вони є суперечливими, не послідовними, по різному відтворюють взаємовідносини ОСОБА_6 та ОСОБА_3, та головним чином не встановлюють юридичних фактів, які б у сукупності давали суду підстави для усунення відповідача від спадкування після смерті свого батька, а саме не свідчать про:

-перебування ОСОБА_6 у безпорадному /безпомічному стані/;

-неспроможність ОСОБА_6 за життя своїми силами через тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя;

-потреба у звязку з цим стороннього догляду та допомоги;

-ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги ОСОБА_6, за умови що ОСОБА_6 потребував допомоги;

-умисність дій чи бездіяльності ОСОБА_3 спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу ОСОБА_6 /винна поведінка/;

-можливість ОСОБА_3 надати таку допомогу, однак не надання такої допомоги.

У цьому звязку суд звертає увагу учасників процесу також на те, що при розгляді справ такої категорії суду належить зясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Судом зясовано, що з часу потрапляння ОСОБА_6 24.05.2016 року в лікарню, він отримував медикаментозне лікування, що вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5391. Разом з тим, з лікарських призначень та фіскальних чеків неможливо встановити, хто здійснював придбання призначених ОСОБА_6 медикаментів та препаратів (а.с. 18 22).

Посилання позивача на складання ОСОБА_6 заповіту, згідно якого все своє майно він разом з матірю заповідає своїй сестрі ОСОБА_1 та брату ОСОБА_9, не приймаються судом до уваги, оскільки вказаний заповіт не посвідчений в передбаченому законом порядку та не має жодного правового значення (а.с. 29).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене вище суд вважає, що в судовому засіданні не було доведено належними і допустимими доказами факти ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потребу спадкодавця в допомозі саме відповідача по справі. За таких обставин вимоги позову є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що розгляд справи судом завершено, заходи забезпечення позову, що застосовані відповідно до Ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2017 року підлягають скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи те, що суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 1216, 1224, 1258, 1261 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 29 травня 2016 року, відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Забезпечення позову у виді заборони Першій вінницькій державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, померлого 29 травня 2016 року, що застосовано відповідно до Ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2017 року у справі № 127/486/17 скасувати.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: