Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2666/15-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство КБ "Приватбанк"(надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із зазначеним позовом. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ZRW1GA від 04.10.2007 року в сумі 120141,47 доларів США, що за курсом НБУ складає 2525373,69 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що на підставі укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 кредитного договору №ZRW1GA від 04.10.2007 року Банк надав відповідачу кредит в сумі 55000 доларів США на строк до 04.10.2027 року. За умовами договору відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним. Банк кредит надав, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 08.06.2015 року утворилась заборгованість в загальній сумі 120141,47 доларів США, з яких: 57108,61 доларів США -заборгованість по кредиту; 4234,07 доларів США заборгованість відсотків за користування кредитом; 707,14 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 52359,30 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,89 доларів США штраф (фіксована частина); 5720,46 доларів США штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.10.2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства КБ«Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №ZRW1GA від 04.10.2007 року в сумі 120141, 47 доларів США, що за курсом 21,02 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.06.2015 року складає 2525373 грн.69 коп. (на рахунок №3111, МФО 305299, код за ) та судовий збір в сумі 3654 гривні 00 копійки.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 02.03.2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 26 жовтня 2015 року відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки суд розглянув справу без його участі, позбавивши можливості надати свої докази, заперечення та заявити клопотання. Вважає, що розрахунки банку не відповідають обставинам справи, а розмір пені перевищує тіло кредиту.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.10.2007 року сторони уклали договір №ZRW1GA, за яким ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 55000 доларів США строком до 04.10.2027 року. Відповідач зобовязувався щомісячно погашати заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими платежами згідно з умовами договору.

Проте, внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору станом на 08 червня 2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 120141,47 доларів США, з яких: 57108,61 доларів США заборгованість за кредитом; 4234,07 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 707,14 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 52359,30 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до умов договору: 11,89 доларів США фіксована частина; 5720,46 доларів США процентна складова.

Розмір заборгованості підтверджений розрахунком Банку та не суперечить зазначеним у висновку експерта сумам, які обліковуються на рахунках Банку (а.с.31).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на відповідача слід покласти обов»язок повернути Банку отримані кредитні кошти та сплатити інші платежі, передбачені Договором.

При цьому судом враховано, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення його від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено ст. 617 ЦК України.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.1ст.509 ЦК зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Відповідно до положень статей 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто позичальник зобовязаний виконувати умови кредитного договору відповідно до його умов та законодавства.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь кредитора, оскільки боржник не звільняється від обов'язку погашення кредиту взагалі.

У правовій позиції ВСУ по справі №6-1680 цс15 зазначено, якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), суд має право ухвали рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

В даному випадку судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» має ліцензію на використання іноземної валюти на території України, а тому стягнута судом заборгованість кредиту у валюті відповідає вимогам законодавства.

За наведених обставин стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією узгоджується з вимогами закону та відповідає умовам Договору.

Заперечення відповідача щодо недоведеності факту отримання ним кредитних коштів та розміру заборгованості не підтверджені будь-якими доказами та спростовуються наданою Банком випискою по кредитному рахунку боржника ОСОБА_3, а також фактом чинності Кредитного договору, визнанням останнім його умов у вигляді часткового погашення заборгованості та укладення додаткової угоди від 25.09.2013 року, яка також є чинною (а.с.141).

Разом з тим, стягуючи з відповідача пеню у визначеному Банком розмірі, суд першої інстанції не врахував наступного.

У правовій позиції, викладеній у справі №6-100цс14 Верховний Суд України роз»яснив, що за правилами п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (с.3 ст.551 ЦК).

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання (п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин).

Враховуючи загальновідомі обставини про значне зростання курсу долара США після отримання кредитних коштів відповідачем та відсутність негативних наслідків для Банку, апеляційний суд вважає за можливе зменшити нараховану Банком пеню на 50%.

Крім того, покладаючи на відповідача обов»язок сплатити штрафи, суд першої інстанції не врахував наступного.

Із змісту п.п.4.3 та 4.4 Кредитного договору та п.5 Додаткової угоди до кредитного договору вбачається, що нарахування пені та штрафів передбачені за прострочення платежів за цим договором.

У правовій позиції у справі №6-2003 цс15 від 21.10.2015 року Верховний Суд України роз»яснив, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру стягнутої судом першої інстанції заборгованості на величину штрафів.

На підставі викладеного та відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої з відповідача заборгованості.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд, в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №ZRW1GA від 04.10.2007 року із 120 141,47 доларів США до 87738,58 долларів США, що еквівалентно 1844265 грн.03 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: