Справа № 727/3114/17
Провадження № 2/727/993/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підприємства Товариства з Обмеженою відповідальністю «Хортиця» про стягнення заробітної плати, - ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою до відповідача - ОСОБА_3 підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортиця» про стягнення заробітної плати. Мотивує позовні вимоги тим, що 11.01.2013 року його було прийнято на роботу, посаду водія експедитора ДП ТОВ «ХОРТИЦЯ» згідно наказу № 11 -к від 11.01.2013 року та 13.01.2014 року його було звільнено з займаної посади і при звільненні йому не було виплачено компенсацію за шість робочих днів січня 2014 року. Зазначає, що під час розрахунку при звільненні йому не було виплачено також компенсацію за роботу у вихідні дні, а саме: 06 квітня 2013 року та 07 квітня 2013 року, до виконання якої було залучено. Вважає, що порушено його право на своєчасне одержання винагороди; просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, захист своїх інтересів в судовому засіданні доручив за угодою про надання правової допомоги представнику ОСОБА_4, який суду направив письмову заява про розгляд справи у його відсутність та за заявою у від сутність його довірителя ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_3 підприємства Товариства з Обмеженою відповідальністю «Хортиця», за довіреністю ОСОБА_5 в судове засідання також повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи від представника в суд поступило письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника; позовні вимоги визнано в повному обсязі; заперечення проти позову відсутні.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з»явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Визнання відповідачем позову не порушує її чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, зокрема, дослідженими належними і допустимими доказами по справі встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДП ТОВ «Хортиця» з 11.01.2013 року його було прийнято на підставі наказу № 11 -к від 11.01.2013 року на роботу, посаду водія експедитора ДП ТОВ «ХОРТИЦЯ»; відповідно наказом за № 11-13-к від 11.01.2014 року звільнено з займаної посади, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.12-13).

Згідно довідки про доходи ДП ТОВ «ХОРТИЦЯ» вбачається, що загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з січня 2013 року по квітень 2013 року становила 8178,50 грн. (а.с.7), за січень 2014 року 571,20 грн. (а.с.9-10). Дослідженим табелем обліку використання робочого часу, підтверджується та обставина, що позивач працював 06.04.2013 року та 07.04.2013 року, які були вихідними днями (а.с.8).

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожній людині на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному права людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обов»язок працедавця та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно до положень статті 72 КЗпП України, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі в подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 КЗпП України. Робота у святковий і неробочий день оплачується в подвійному розмірі відрядникам - за подвійними відрядними розцінками. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку (стаття 107 КЗпП України), проте інший вихідний день позивачу не надавався, між сторонами існували домовленості щодо грошової винагороди у подвійному розмірі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» крім основної заробітної плати, яка встановлюється у вигляді посадових окладів, до заробітної плати враховується і додаткова заробітна плата у вигляді доплат, надбавок, гарантійних і компенсаційних виплат, премій за трудові успіхи та винахідливість в роботі і за особливі умови праці та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів .

У відповідності до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто підприємство зобовязано виплатити компенсацію працівникові за роботу у вихідні дні у грошовій формі в подвійному розмірі, або надати іншій день відпочинку.

Матеріалами справи встановлено і стверджується табелем обліку використання робочого часу в період з 01.04.2013 року по 30.04.2017 року позивач ОСОБА_2 відпрацював два робочі дні: 06 квітня 2013 року та 07 квітня 2013 у вихідні дні.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно порядку обчислення заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається шляхом діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у деяких випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, виходячи з наведеного, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, при звільненні позивача з роботи підприємство ДП ТОВ «ХОРТИЦЯ» не виплатило заробітну плату позивачу за 2 робочих дні 06 та 07 квітня 2013 року у вихідні дні із нарахуванням заробітної плати у подвійному розмірі в сумі 363,52 грн. та за шість днів роботи у січні 2014 року - в розмірі 571,20 грн. У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу, згідно якої робота у святковий і неробочий день (ч. 4 ст. 73) оплачується у подвійному розмірі. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати, а саме до додаткової заробітної плати. Вказані суми є видом додаткового заробітку, підтверджується рішенням Конституційного Суду від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень ч.2. ст.233 КЗпП України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці», в якому Конституційний Суд України дійшов до висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у ч.2. ст.233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, оскільки позивача ОСОБА_2 було звільнено з підприємства ДП ТОВ «ХОРТИЦЯ» та аналізуючи в сукупності правові норми та викладені докази позивача в їх сукупності, судом встановлено, що відповідач має перед позивачем заборгованість за 2 робочих дні 06 квітня 2013 року та 07 квітня 2013 у вихідні дні з нарахуванням заробітної плати у подвійному розмірі у розмірі 363,52 грн. та за 6 днів роботи у січні 2014 року, в розмірі 571,20 грн.

Подібне розуміння можливості обмежень прав власності на майно відповідає загальноєвропейським стандартам у галузі права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність». Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв'язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, суд приходить до висновку що заявлені вимоги позивачем ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Оскільки позивач, звертаючись до суду з цим позовом, що випливає із трудових правовідносин, відповідно до вимог чинного законодавства України звільнений від сплати судового збору, суд, з врахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з Товариства з Обмеженою відповідальністю «Хортиця» на користь держави судові витрати в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.72, 107, 116, 117, КЗпП України, ст. 2, 47 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 88, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, - В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_4 до ОСОБА_3 підприємства Товариства з Обмеженою відповідальністю «Хортиця» про стягнення заробітної плати задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 підприємства Товариства з Обмеженою відповідальністю «Хортиця», адреса місцезнаходження юридичної особи: 58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вулиця Головна, будинок 204, корпус Д, квартира 56 на користь ОСОБА_2 заробітну плату за січень 2014 року у розмірі 571, 20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 підприємства Товариства з Обмеженою відповідальністю «Хортиця», адреса місцезнаходження юридичної особи: 58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вулиця Головна, будинок 204, корпус Д, квартира 56 на користь ОСОБА_2 - 363,52 грн. грошового відшкодування за роботу у вихідні дні 06.04.2013 року та 07.04.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 підприємства Товариства з Обмеженою відповідальністю «Хортиця», адреса місцезнаходження юридичної особи: 58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вулиця Головна, будинок 204, корпус Д, квартира 56 на користь держави судовий збір розмірі 640,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами які не були присутні в засіданні при проголошенні рішення в цей же строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Слободян Г.М.