АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Окармус О.М.

з участю представника відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Міліївської сільської ради Вижницького району, третя особа Відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі, про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Міліївської сільської ради, ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2017 року,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Міліївської сільської ради Вижницького району (далі - Міліївська сільська рада) про визнання права власності на спадкове майно.

Зазначав, що 31 березня 2015 року помер його дядько ОСОБА_4, який був чоловіком відповідачки ОСОБА_3

Після його смерті відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Кибаки по вул. Лісна, 9 Вижницького району та двох земельних ділянок загальною площею 0,8053 га. на території Міліївської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя 19 лютого 2008 року спадкодавець ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів йому все своє майно. Заповіт посвідчений секретарем Міліївської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 98.

Зазначав, що як спадкоємець за заповітом, своєчасно прийняв спадщину.

Відповідачка ОСОБА_3 має право на обов'язкову частку в спадщині та вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцем.

Просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно, а саме: на 1/4 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Кибаки Вижницького району по вул. Лісна, 9, та право власності на наступні земельні ділянки: площею 0,4661 га, кадастровий номер - :03:002:0198, площею 0,3392 га, кадастровий номер :01:002:0106, загальною площею 0,8053 га на території Міліївської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У січні 2017 року відповідачка ОСОБА_3 звернулася до позивача ОСОБА_2, Міліївської сільської ради із зустрічним позовом, який у подальшому уточнила, про відшкодування витрат на поховання спадкодавця.

Зазначала, що на поховання її чоловіка витрачено 30695 грн, з яких 15600 грн на поминальні обіди, 6500 грн на встановлення памятника, 8595 грн на домовину, хрест, рушники, одяг та взуття для покійного,покривало, простирадло, посуд, вінки, свічки.

Після уточнення позовних витрат просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 половину понесених витрат в сумі 14162 грн.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2, в порядку спадкування за заповітом, право власності з спадкове майно, а саме: на 1/4 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Кибаки (Міліївської сільської ради) Вижницького району Чернівецької області по вул. Лісна,9,

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 спадкового майна, а саме: земельних ділянок площею 0,4661 га, кадастровий номер - :03:002:0198, площею 0,3392 га, кадастровий номер :01:002:0106, загальною площею 0,8053 га, яка знаходиться на території Міліївської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на поховання спадкодавця ОСОБА_4 в сумі 7195 грн.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення частково зустрічного позову про стягнення з нього 7195 грн витрат на поховання спадкодавця та ухвалити нове рішення, яким у зустрічному позові відмовити.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведення обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов в частині вимог про стягнення витрат на поховання спадкодавця у розмірі 7195 грн, суд першої інстанції виходив з доведеності позову у цій частині, розумності відповідних витрат.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, має місце недоведення обставин справи, які суд вважав встановленими, що згідно з пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог та ухвалення нового рішення, яким у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до вказаного Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Судом першої інстанції відмовлено у стягнення витрат з ОСОБА_2 на проведення поминального обіду, на виготовлення памятника і в цій частині рішення суду відповідачкою ОСОБА_3 не оскаржено.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обов'язок з доведення позову покладено на позивача.

Сторони у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 є спадкоємцями, частки у спадщині яких є рівними, а тому на них обох лежить обовязок нести витрати на поховання спадкодавця.

Після уточнення позовних вимог, ОСОБА_3, посилаючись на довідку підприємця ОСОБА_5 (а.с.118) про вартість цін на певні товари, просила стягнути витрати на придбання домовини, хреста, рушників, одягу та взуття для покійника, покривала, простирадла, посуду, вінків, свічок, які за її підрахунками складають 8595 грн.

Колегія суддів вважає, що у цій частині позовних вимог вони є безпідставними та недоведеними.

Так, довідка, на яку посилалася позивачка (а.с.119) містить лише інформацію про ціни на відповідні товари, проте не свідчить про те, що ці товари придбавалися саме позивачкою.

Позивачка не посилалася на належні, у першу чергу письмові докази: квитанції, накладні тощо, які б свідчили про те, що нею за власні кошти придбавалися зазначені товари й такі докази у справі відсутні.

Позивачка та її представник посилалися на показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, проте указані свідки не були очевидцями придбання відповідних товарів.

Не підтвердили зазначених позивачкою обставин і свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, що були допитані в суді апеляційної інстанції.

Заперечуючи проти зустрічного позову, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що на час смерті спадкодавця, придбання необхідних речей на похорон, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні, фізично речей не придбавала, домовину, хрест та інші необхідні речі купував він за свої кошти, а інші речі одяг, рушники тощо було придбано спадкодавцем за його життя.

Такі твердження позивача ОСОБА_2 частково стверджуються випискою з медичної картки № 1533, витягом з історії хвороби № 1324 (а.с.80, 81), поясненнями самої відповідачки ОСОБА_3, яка підтвердила, що одяг для покійника, рушники, частина посуду було придбано спеціально для похорону її чоловіка ще за його життя.

Отже, одяг та інші особисті речі, що були придбані за життя спадкодавця, є його особистою власністю, а тому їх вартість не може включатися до витрат, понесених спадкоємцем ОСОБА_3 на поховання спадкодавця.

Відповідачкою ОСОБА_3 визнано, що домовину, хрест та інші необхідні речі купував позивач ОСОБА_2, який також організовував поховання спадкодавця.

Про це свідчить і довідка в.о. старости с. Мілієве № 4-1210 від 21 квітня 2017 року.

Що ж до тверджень відповідачки про те, що позивач ОСОБА_2 купівлю необхідних для поховання речей здійснював виключно за її кошти, то вони не ґрунтуються на належних та допустимих доказах передачі грошей.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, які за ініціативою відповідачки ОСОБА_3 були допитані в суді апеляційної інстанції, не були очевидцями передачі грошей ОСОБА_10

За змістом ст. 218 ЦК України у питаннях недодержання письмової форми правочину рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У порушення указаної норми суд першої інстанції не дав наявним у справі доказам належної оцінки та ухвалив рішення в частині, що оскаржується фактично на припущеннях.

Зважаючи, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця, а саме, витрат на придбання домовини, хреста, рушників, одягу та взуття для покійника, покривала, простирадла, посуду, вінків, свічок є безпідставними та недоведеними, то рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у позові слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2017 року в частині задоволення частково зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 150 гривень. - витрат зі сплати судового збору скасувати.

У зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В.В. Яремко

Судді: Н.К. Височанська

ОСОБА_11