Справа № 130/81/17 Провадження № 22-ц/772/1572/2017Головуючий в суді першої інстанції Сенько Л. Ю.
Категорія 27Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Рибчинського В.П.

Суддів: Голоти Л.О., Панасюка О.С.

При секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

13 січня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 у якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н, від 25 червня 2012 року, в розмірі 29446,44 грн., яка складається із: 2795,65 грн. - заборгованість за кредитом, 21772,39 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3000 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф фіксована частина, 1378,40 грн. - штраф процентна складова.

В обґрунтування позову зазначено, що 25 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останньою отримано кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в подальшому ліміт було збільшено до 2700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаних ОСОБА_2 заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифів Банку», відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному веб-сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік (далі - кредитний договір).

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, своєчасно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 30 листопада 2016 року виникла заборгованість в розмірі 29446,44 грн.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 25.06.2012 року станом на 30.11.2016 року в сумі 25 668 (двадцять п'ять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 04 коп., що складається з: 2 795 (дві тисячі сімсот дев'яносто п'ять) грн. 65 коп. - заборгованість за кредитом; 21 772 (двадцять одна тисяча сімсот сімдесят дві) грн. 39 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 100 (одна тисяча сто) грн. заборгованість за пенею, а також суму судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно вирішена заява про застосування строків позовної давності.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», чим підтвердила, що ознайомлена та погоджується з даними умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, та зобов'язується регулярно ознайомлюватися з їх змінами. «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» становлять договір про надання банківських послуг. ОСОБА_2 під час розгляду справи не заперечувала факт підписання та заповнення анкети-заяви. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач покладені на нього зобов'язання належним чином не виконував, зважаючи на що утворилася заборгованість. 20 травня 2014 року ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості, що виникла за кредитним договором, було внесено останній платіж, а позовну заяву подано 13 січня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 червня 2012 року ОСОБА_2 власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». З тексту даної анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_2 виявила бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна» з нарахуванням кредитного ліміту у розмірі 300 грн., який у подальшому було збільшено до 2700 грн.

Також з тексту даної анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_2 погоджується з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_2 ознайомилася та погодилась з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також ОСОБА_2 повідомлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» розміщені на офіційному сайті банку та вона зобов'язалася виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг» та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Крім того, в зазначеній анкеті-заяві міститься пам'ятка клієнта, в якій надано роз'яснення щодо умов ознайомлення з договором та змінами тарифів банку (а.с. 8, зворот).

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечувала факт підписання анкети-заяви про приєднання.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Заперечуючи проти позову відповідач визнала, що власноруч заповнювала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг».

Таким чином факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами. Висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на фактичних обставинах та відповідають вимогам закону.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» з метою надання послуг банк надає клієнту картку, вид якої визначається у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг (зворотній бік а.с. 26).

Пунктом 2.1.1.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг» встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку даних документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.

На підтвердження наявності укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитного договору та отримання кредитної картки з кредитним лімітом в розмірі 2700 грн., позивачем надано до суду достатньо належних та допустимих доказів, а саме копію анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», довідку про умови кредитування, виписку про рух коштів за рахунком за період з 25.06.2012 року до 30 листопада 2016 року включно, копію паспорту ОСОБА_2

Що ж стосується доводів відповідача про застосування строку позовної давності та відмови з цієї підстави у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом першої інстанції досліджено «Умови та правил надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що діяли на час укладення договору про встановлення ОСОБА_2 кредитного ліміту на платіжну картку, та які містять умови, проценти кредитування, штрафні санкції, що були також зазначені в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» (а.с. 9).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зважаючи на зазначене, в результаті неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитної картки, отриманої за вищевказаним кредитним договором закінчується 25.06.2015 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 вбачається, що остання починаючи з 25.06.2012 року регулярно користувалась кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, також здійснювала поповнення карти, погашення кредитної заборгованості та відсотків. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом було здійснено 20 травня 2014 року.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Колегія суддів вважає, що внесенням 20 травня 2014 року відповідачем останнього платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором перебіг строку позовної давності був перерваний, зважаючи на що, посилання на сплив строку позовної давності є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Що ж стосується посилань відповідача на можливість внесення на її кредитну картку останнього платежу будь-якою іншою особою, зважаючи на те, що факт погашення заборгованості за кредитним договором 20 травня 2014 року не свідчить про визнання ОСОБА_2 свого боргу та перериванням перебігу строку позовної давності, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються умовами кредитного договору, оскільки відповідно до п.1.1.5.29. «Умов та правил надання банківських послуг» тримач карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення тримача карти до банку та повідомлення про блокування коштів на картковому рахунку та за всі операції, що не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в Стоп-лист платіжної системи.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів, що свідчать про факт звернення ОСОБА_2 до банку з вимогою щодо блокування коштів на картковому рахунку у зв'язку з незрозумілим характером їх походження тощо.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було належним чином встановлено та досліджено всі обставини по справі. Правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Також слід зазначити, що рішення суду першої інстанції в частині не задоволених позовних вимог не оскаржується, а відтак за принципом диспозитивності апеляційному перегляду в цій частині не підлягає.

До такого висновку колегія суддів дійшла з врахування п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 р. №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у якому роз'яснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, надавши належну оцінку доказам у справі дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ В.П. Рибчинський

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ О.С. Панасюк

Згідно із оригіналом

Головуючий: В.П. Рибчинський