Провадження № 2/161/771/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючої судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Сіньчук Л.О.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ШтиньНаталії Вікторівни до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визначення місця проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення на його утримання аліментів.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07 грудня 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

19 липня 2013 року рішенням Луцького міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано.

Позивач вказує, що на час припинення спільного проживання з відповідачем дитині було пять років . Питання про місце проживання сина пр розірванні шлюбу відповідач не порушував, а на той час сторони проживали окремо.

Позивач вказує, що намагалась досягнути згоди з колишнім чоловіком щодо проживання сина і не заперечувала проти того, щоб син деякий час проживав з батьком. Коли син пішов в перший клас, він проживав із матірю. В подальшому позивач змушена була виїжджати на заробітки в Польщу, хоча це тривало не більше двох місяців на рік, син в цей час проживав із батьком. Причиною проживання сина із відиповідачем, також була та обставина, що позивач будучи опікуном, догладала за своєю бабусею, яка страждала на психічне захворювання і потребувала стороннього догляду. Після смерті бабусі, позивач хотіла забрати сина для спільного проживання, проте відповідач категорично відмовив навіть у спілкуванні з дитиною. В той час ОСОБА_3почав негативно впливати на сина та настроювати дитину проти позивача.

Вважає, що вона, як мати неповнолітньої дитини, зможк створити дитині належні умови для вихованнч та розвитку, враховуючи вік дитини та стан здоровя батька дитини, який є інвалідом ІІ групи та непрацездатним. Крім того, разом із позивачем проживає її старший син від першого шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та син відповідача від іншого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Той факт, що рідний син відповідача від іншого шлюбу проживає разом із колишньою друєиною його батька, а не з рідним батьком, свідчить про характеристку відповідача і одночасено про відношення до дітей позивача.

Також, вважає, що є недоцільним проживання рідних братввів оекремо один від одного з врахуванням їх віку, інтересів дитини і для забезпечення повноцінного виховання та розвитку.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання матері ОСОБА_1 за адресою: м. Луцьк, вул. Рильського, 17; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше встанвленого законом мінімуму, на утримання сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття.

Ухвалою суду від 25.05.2017 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів в частині стягнення алміентів на утримання малолітнього сина.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в частині визначення місця проживання малолітнього сина та просили позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник служби у справах дітей Луцької міської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, зазначив що в обох батьків створені умови для проживання сина. Оскільки малолітній ОСОБА_6 прихильно ставиться до обох батьків, прийнято рішення про винесення даного питання на комісію з питань захисту прав дитини. 13.05.2017 року на засіданні комісії, заслухавши позицію обох батьків, більшістю голосів рекомендовано визначити місце проживання дитини разом з матірю, про що в матеріалах справи є відповідний висновок.

Заслухавши сторін, представників сторін, покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 грудня 2007 року по 19 липня 2013 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.07.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 5).

Від спільного подружнього життя сторони мають сина: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ № 076041. Батько дитини ОСОБА_3, мати ОСОБА_1 (а.с. 6).

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з ч. 2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З матеріалів справи, а саме: довідки до акта огляду МСЕК від 225.10.2016 року (а.с. 40) та згідно висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради (а.с. 71), вбачається, що батько дитини ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, пенсіонером та непрацездатним. Після розірвання шлюбу, коли матір змушена була виїжджати за кордон на заробітки малолітній ОСОБА_6 залишився проживати разом з батьком, де зроблений косметичний ремонт, наявні необхідні для проживання та відпочинку меблі та техніка. Батько бере активну участь у вихованні та утриманні сина, відвозить сина та забирає його з навчального закладу.

З матеріалів справи, а саме: копії паспорта (а.с. 4), будинкової книги (а.с. 8-11) та згідно висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради (а.с. 71), вбачається, що матір дитини ОСОБА_1 змушена була періодично виїжджати на заробітки в Польщу, проте з сином спілкувалася, періодично відвідувала його, забирала на вихідні та канікули. Причиною проживання сина з батьком була та обставина, що матір була опікуном своєї бабусі, яка страждала на психічні розлади та потребувала догляду. Зараз ОСОБА_1 завершує ремонтні роботи в приватному будинку, влаштувалась на роботу. Під час обстеження житлово-побутових умов проживання працівниками служби було встановлено, що ОСОБА_6 облаштована окрема кімната. Крім того, разом із позивачем проживає її старший син від першого шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та син відповідача від іншого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Мама дитини та брат наполягають на визначенні місця проживання ОСОБА_6 разом з ними.

В судовому засіданні встановлено, що дитина ОСОБА_6 проживає на даний час разом із батьком та між батьками дитини склалися неприязні відносини після розірвання шлюбу.

Із висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради вбачається, що в обох батьків створені умови для проживання сина. Оскільки малолітній ОСОБА_6 прихильно ставиться до обох батьків, прийнято рішення про винесення даного питання на комісію з питань захисту прав дитини. 13.05.2017 року на засіданні комісії, заслухавши позицію обох батьків, більшістю голосів рекомендовано визначити місце проживання дитини разом з матірю, про що в матеріалах справи є відповідний висновок.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст.150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України якщо батьки, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач працевлаштована та отримує заробітну плату і пенсію, а тому може забезпечити сина усім необхідним.

Пунктом 1 ст. 9 Конвенції про права дитини установлено можливість розлучення дитини з одним із батьків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання дитини разом із матірю. Таким чином, по справі встановлено, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на доведених фактичних обставинах і відповідають закону, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно висновку № 111 від 13.05.2017 року «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6М.» служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 із матірю ОСОБА_1 (а.с. 71).

Враховуючи вищевикладене, проживання ОСОБА_6 разом з матірю, на думку суду, буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки, дитина на даний час знаходиться в такому віці, коли їй потрібна материнська турбота.

За таких обставин, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 за місцем проживання матері ОСОБА_1.

На стягненні судових витрат позивач не наполягала.

Керуючись ст. 8, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 141, ч. 1, 2 ст. 157, ч. 1, 2 ст. 161 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_12