Провадження № 2-н/761/430/2017
У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2017 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Савицький О.А., вирішуючи питання про відкриття наказного провадження у цивільній справі за заявою Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», боржник: ОСОБА_1,про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги,

В С Т А Н О В И В:

29.09.2017 року Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» через свого представника Маслову Тамілу Володимирівну звернулося до Шевченківського районного суду м.Києва з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

Разом з тим, згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року № 14, наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, заявником заявлено вимогу про стягнення з боржника 34 612 грн. 75 коп., у тому числі заборгованість за надані телекомунікаційні послуги, починаючи з 01.09.2014 року.

При цьому, вказана заява подана до суду 29.09.2017 року.

В свою чергу, статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, враховуючи те, що заявник звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, вважаю, що у прийнятті заяви Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», боржник: ОСОБА_1,про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, слід відмовити, оскільки із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 100, 209, 210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті до розгляду заяви Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», боржник: ОСОБА_1,про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: