Номер провадження: 22-ц/785/4416/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

За участю секретаря Поліхранової Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства «Міський комерційний банк»

- про стягнення грошових виплат,-

ВСТАНОВИЛА:

04.08.2016 року позивач вернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначав, що сторони 22.08.2011 р. заключили договір за №009-0005123-0/11-Р «Про відкриття рахунку з платіжною карткою та розрахункове обслуговування» та на його імя відкрито особистий пенсійний рахунок № 2001. З 01.08.2014 р. по 23.09.2014 р. на рахунок перераховано 41 305,50 гривен яка виплачена йому 30.03.2015 р., що підтверджується копією квитанції. Також йому стягнуто 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.01.2014 по 20.11.2014.

Посилаючись на те, що ПАТ «Міський комерційний банк» прострочив виконання грошового зобовязання з 21.11.2014 року до 30.03.2015р. просив суд в порядку ст.625 ЦК України сплатити за цей період 3% річних та встановлений індекс інфляції.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2017 року в заявлених вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового,про задоволення позовних вимог,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилається на ті ж обставини,що і в позовній заяві та надав розрахунок щодо сплати 3% річних та встановлений індекс інфляції з 21.11.2014 року до 30.03.2015р.

В судове засідання представник ПАТ «Міський комерційний банк» не зявився,про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення ОСОБА_5,дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено,сторонами не оспорюється, що між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_5 22.08.2011 р. укладено договір за №009-0005123-0/11-Р «Про відкриття рахунку з платіжною карткою та розрахункове обслуговування», відкрито особистий пенсійний рахунок № 2001. Відповідно до виписки з особового рахунку №2001 за договором №009-005123-0/11-р, яка надана ПАТ «Міський комерційний банк», за період з 01.08.2014 р. по 23.09.2014 р. на рахунок вкладника перераховано 41 305,50 гривень. Вказана сума виплачена ОСОБА_5 30.03.2015 р.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 року № 124 з 21.11.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Міський комерційний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.(а.с.61)

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 № 36 здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» продовжено до 20.03.2015 року включно.

Постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 187 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Міський комерційний банк», з 20.03.2015 р. розпочато ліквідаційну процедуру банку (триває до 20.03.2018 р.).( а.с.63)

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини пятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 13.06.2016 року по справі № 6-1123цс16

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Таким чином, районний суд прийшов правильного висновку, що введення тимчасової адміністрації з 21.11.2014 року, а 20 березня 2015 року, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року, розпочато процедуру ліквідації цього банку котра продовжена по 19.03.2018 року унеможливила стягнення коштів за прострочення грошового зобовязання з підстав ст.625 ЦК України, та правомірно відмовив позивачеві у задоволенні вимог.

Доводи апеляційної скарги на те, що банк не звільняється від відповідності за неможливість виконати грошове зобовязання в силу ст.625 ЦК України оцінюється критично так як діє спеціальний Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , який ці правовідносини та виключає застосування цієї статті.

Така відповідальність існувала до введення тимчасової адміністрації тобто до 21.11.2014 року.

З врахуванням вимог ст.308 ЦПК України судова колегія відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. 218, 303,308,315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити .

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та підлягає оскарженню в касаційному порядку на протязі 20 днів. .

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - А.І. Дрішлюк

ОСОБА_4