АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4821/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Матійчук Г.О.
Справа № 757/306/17-ц Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства

«Кредитпромбанк», 3-особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне

товариство «Дельта Банк»

про припинення зобов'язання за договором поруки

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 р. задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Кредитпромбанк», 3-особи: ОСОБА_2, ПАТ«Дельта Банк» про припинення зобов'язання за договором поруки.

Визнано припиненим зобов'язаня за договором поруки від 21.03.2008 року № 49.28/11/П1/08-НВз, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк».

Стягнуто з ПАТ «Кредитпромбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1 750 грн.

В апеляційній скарзі представника ПАТ «Дельта Банк» просить повністю скасувати це рішення та закрити провадження у справі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 21.03.2008 р. між ОСОБА_2 та ВАТ "Кредитпромбанк" був укладений кредитний договір № 49.28/11/08-НВз відповідно до якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію у національній валюті України та/або в іноземній валюті в межах загальної суми 380 000,00 грн. строком до 18.03.2033 р. зі сплатою 13,20 % річних в національній валюті.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором 49.28/11/08-НВз 21 березня 2008 року між сторонами був укладений договір поруки №49.28/11/П1/08-НВз, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором солідарно з боржником за своєчасне та повне виконання ним зобов'язань за кредитним договором.

Зокрема, п.2.1, договору поруки було передбачено, що у разі порушення позичальником своїх зобов'язань перед банком за платежами, що передбачені кредитним договором, відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

Згідно п.2.2 договору поруки при порушенні позичальником своїх зобов'язань за платежами, що виникли за кредитним договором, поручитель на підставі письмового повідомлення позичальника або банку, в триденний строк (включаючи день отримання повідомлення) виконує в повному обсязі платіжні зобов'язання позичальника за кредитним договором, які підлягали виконанню, але не були виконані позичальником.

Відповідно до п.3.1. договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

Згідно п. 1.1 кредитного договору строк повернення кредитних коштів - 18.03.2033 року включно.

У зв'язку з тим, що позичальник з 20.01.2009 року перестав платити за вищевказаним кредитом, банк звернувся до позичальника та поручителя з повідомленням - вимогою від 06.07.2009 р.

З матеріалів справи також вбачається, що пред'явлена банком 06.07.2009 р. вимога про дострокове погашення заборгованості поручителем не виконана, тому, кредитор 02.02.2011 р. звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким 11.06.2011 р. у справі №2-464/11 було винесено заочне рішення про стягнення солідарної заборгованості з позичальника та поручителя.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач, зокрема зазначав, що таку вимогу банком направлено з пропущенням встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України строку, що є підставою для припинення зобов'язань за договором поруки.

Згідно ст.559 ч.4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Постановлюючи рішення суд правильно дійшов висновку, що умови вказаного договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протяіом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя;

що строк, передбачений нормою частини ч.4 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки; що у разі пропуску кредитором строку заявления вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін; що закінчення строку, передбаченого вказаною нормою, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а також і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду;

що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, тобто, жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Суд також правильно вважав, що, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня астання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем)».

Таким чином, оскільки судовим розглядом встановлено, що з боку відповідача на адресу позивача було направлено вимогу (претензію) від 06.07.2009 р. про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №49.28/11/08-НВз, яка була отримана позивачем та підлягала виконанню протягом визначеного сторонами строку, при цьому, відповідач звернувся з позовом до позивача про стягнення заборгованості як з поручителя тільки 02.02.2011 р., тобто, поза шестимісячним строком існування зобов'язання поруки, у зв'язку з чим позовні вимоги про припинення зобов'язань за договором поруки підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Оскільки, судом при постановленні попереднього рішення про солідарне стягнення заборгованості з позичальника і поручителя вказані обставини належним чином встановлені і перевірені не були, то судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :