Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: виділити їй приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а відповідачу виділити земельні ділянки, призначені для комерційних цілей, а саме: земельна ділянка площею 0,0159 га, державний акт на право власності серії НОМЕР_2 від 13 квітня 2006 року, за адресою: АДРЕСА_2 та земельні ділянки: площею 200 кв. м, державний акт серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 2007 року, площею 300 кв. м, державний акт серії НОМЕР_4 від 25 жовтня 2007 року, площею 200 кв. м, державний акт серії НОМЕР_5 від 25 жовтня 2007 року, площею 200 кв. м, державний акт серії НОМЕР_3 від 25 жовтня 2007 року, що знаходяться за адресою: майдан АДРЕСА_1

У лютому 2016 року суд залучив до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на підставі поданої товариством заяви.

До початку судового розгляду справи по суті позивач ОСОБА_3 у порядку уточнення змінила позовні вимоги і просила при поділі майна подружжя визнати за нею право власності на 17/100 частини приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 1020,4 кв. м, що складається із: приміщення 1-го поверху: 1-41 площею 19,3 кв. м, 1-53 площею 109,9 кв. м, 1-54 площею 13,3 кв. м, 1-55 площею 14,3 кв. м, 1-56 площею 1,2 кв. м, 1-1-57 площею 11,5 кв. м, загальною площею 169,5 кв. м, та 16/100 частини будівельних матеріалів і устаткування, використаних для реконструкції та будівництва прибудови (надбудови) площею 380,6 кв. м до приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі на будівництво приміщень, які в схематичному плані розташування приміщень в торговому комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_1», виготовленому Збаразьким районним бюро технічної інвентаризації 18 березня 2014 року № 36, зазначені як приміщення: 1-77 площею 16,8 кв. м, 1-78 площею 3,3 кв. м, 1-79 площею 4,4 кв. м, 1-80 площею 14,8 кв. м, 1-81 площею 4,7 кв. м, 1-82 площею 6,7 кв. м, 1-83 площею 1,2 кв. м, 1-84 площею 9,7 кв. м, загальною площею 61,6 кв. м.

За відповідачем позивач просила визнати право власності на 84/100 частини будівельних матеріалів та устаткування, використаних для будівництва прибудови площею 380,6 кв. м до приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які в схематичному плані розташування приміщень в торговому комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_1», виготовленому Збаразьким районним бюро технічної інвентаризації 18 березня 2014 року № 36, зазначені як приміщення: 1-61 площею 9,5 кв. м, 1-62 площею 26,8 кв. м, 1-63 площею 4,5 кв. м, 1-64 площею 23,2 кв. м, 1-65 площею 1,6 кв. м, 1-66 площею 1,0 кв. м, 1-67 площею 1,4 кв. м, 1-68 площею 2,5 кв. м, 1-69 площею 1,8 кв. м, 1-70 площею 3,0 кв. м, 1-71 площею 2,5 кв. м, 1-72 площею 2,0 кв. м, 1-73 площею 48,4 кв. м, 1-74 площею 9,8 кв. м, 1-75 площею 6,8 кв. м, 1-76 площею 4,8 кв. м, 1-85 площею 130,9 кв. м, 1-86 площею 3,0 кв. м, 1-87 площею 8,4 кв. м, 1-88 площею 16,9 кв. м, 1-89 площею 9,9 кв. м, загальною площею 319 кв. м.

Також позивач просила залишити у приватній власності відповідача 83/100 частини приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що складається із приміщень: 1-1 площею 3,1 кв. м, 1-2 площею 1,2 кв. м, 1-3 площею 3,0 кв. м, 1-4 площею 11,1 кв. м, 1-5 площею 9,5 кв. м, 1-6 площею 3,1 кв. м, 1-7 площею 3,0 кв. м, 1-8 площею 3,3 кв. м, 1-9 площею 16,5 кв. м, 1-10 площею 4,0 кв. м, 1-11 площею 3,2 кв. м, 1-12 площею 17,8 кв. м, 1-13 площею17,6 кв. м, 1-14 площею 2,3 кв. м, 1-15 площею 1,0 кв. м, 1-16 площею 1,0 кв. м, 1-17 площею 2,7 кв. м, 1-18 площею 3,1 кв. м, 1-19 площею 13,5 кв. м, 1-20 площею 6,9 кв. м, 1-21 площею 5,1 кв. м, 1-22 площею 36,8 кв. м, 1-23 площею 3,5 кв. м, 1-24 площею 4,1 кв. м, 1-25 площею 3,9 кв. м, 1-26 площею 3,6 кв. м, 1-27 площею 10,4 кв. м, 1-28 площею 15,1 кв. м, 1-29 площею 13,1 кв. м, 1-30 площею 12,6 кв. м, 1-31 площею 21,2 кв. м, 1-32 площею 49,5 кв. м, 1-33 площею 35,1 кв. м, 1-34 площею 2,3 кв. м, 1-35 площею 83,0 кв. м, 1-36 площею 14,9 кв. м, 1-37 площею 14,8 кв. м, 1-38 площею 6,7 кв. м, 1-39 площею 1,2 кв. м, 1-40 площею 3,3 кв. м, 1-42 площею 10,9 кв. м, 1-43 площею 2,2 кв. м, 1-44 площею 7,7 кв. м, 1-45 площею 1,2 кв. м, 1-46 площею 3,0 кв. м, 1-47 площею 1,2 кв. м, 1-48 площею 20,7 кв. м, 1-49 площею 23,9 кв. м, 1-50 площею 9,6 кв. м, 1-51 площею 8,8 кв. м, 1-52 площею 221,6 кв. м, 1-58 площею 22,0 кв. м, 1-59 площею 29,6 кв. м, 1-60 площею 11,3 кв. м, та земельну ділянку площею 0,0159 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 13 квітня 2006 року, за адресою: АДРЕСА_2; і площею 200 кв. м, державний акт серії НОМЕР_1, виданий 25 жовтня 2007 року, площею 300 кв. м, державний акт серії НОМЕР_4, виданий 25 жовтня 2007 року, площею 200 кв. м, державний акт серії НОМЕР_5, виданий 25 жовтня 2007 року, площею 200 кв. м державний акт серії НОМЕР_3, виданий 25 жовтня 2007 року, за адресою: АДРЕСА_1 і призначені для комерційного використання.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2016 року, позов задоволено.

Ухвалено провести поділ спільного майна подружжя.

Виділено ОСОБА_3: 17/100 частини приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 1 020,4 кв. м, що складається із таких приміщень: приміщення 1-го поверху: 1-41 площею 19,3 кв. м, 1-53 площею 109,9 кв. м, 1-54 площею 13,3 кв. м, 1-55 площею 14,3 кв. м, 1-56 площею 1,2 кв. м, 1-57 площею 11,5 кв. м, загальною площею 169,5 кв. м, 16/100 частини будівельних матеріалів та устаткування, використаних для реконструкції та будівництва прибудови (надбудови) площею 380,6 кв. м до приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі на будівництво приміщень, які в схематичному плані розташування приміщень в торговому комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_1», виготовленому Збаразьким районним бюро технічної інвентаризації 18 березня 2014 року № 36, зазначені як приміщення: 1-77 площею 16,8 кв. м, 1-78 площею 3,3 кв. м, 1-79 площею 4,4 кв. м, 1-80 площею 14,8 кв. м, 1-81 площею 4,7 кв. м, 1-82 площею 6,7 кв. м, 1-83 площею 1,2 кв. м, 1-84 площею 9,7 кв. м, загальною площею 61,6 кв. м.

Виділено ОСОБА_4: 83/100 частини приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка складається із приміщень: 1-1 площею 3.1 кв. м, 1-2 площею 1,2 кв. м, 1-3 площею 3,0 кв. м, 1-4 площею 11,1 кв. м, 1-5 площею 9,5 кв. м, 1-6 площею 3,1 кв. м, 1-7 площею 3,0 кв. м, 1-8 площею 3,3 кв. м, 1-9 площею 16,5 кв. м, 1-10 площею 4,0 кв. м, 1-11 площею 3,2 кв. м, 1-12 площею 17,8 кв. м, 1-13 площею 17,6 кв. м, 1-14 площею 2,3 кв. м, 1-15 площею 1,0 кв. м, 1-16 площею 1,0 кв. м, 1-17 площею 2,7 кв. м, 1-18 площею 3,1 кв. м, 1-19 площею 13,5 кв. м, 1-20 площею 6,9 кв. м, 1-21 площею 5,1 кв. м, 1-22 площею 36,8 кв. м, 1-23 площею 3,5 кв. м, 1-24 площею 4,1 кв. м, 1-25 площею 3,9 кв. м, 1-26 площею 3,6 кв. м, 1-27 площею 10,4 кв. м, 1-28 площею 15,1 кв. м, 1-29 площею13,1 кв. м, 1-30 площею 12,6 кв. м, 1-31 площею 21,2 кв. м, 1-32 площею 49,5 кв. м, 1-33 площею 35,1 кв. м, 1-34 площею 2,3 кв. м, 1-35 площею 83,0 кв. м, 1-36 площею 14,9 кв. м, 1-37 площею 14,8 кв. м, 1-38 площею 6,7 кв. м, 1-39 площею 1,2 кв. м, 1-40 площею 3,3 кв. м, 1-42 площею 10,9 кв. м, 1-43 площею 2,2 кв. м, 1-44 площею 7,7 кв. м, 1-45 площею 1,2 кв. м, 1-46 площею 3,0 кв. м, 1-47 площею 1,2 кв. м, 1-48 площею 20,7 кв. м, 1-49 площею 23,9 кв. м, 1-50 площею 9,6 кв. м, 1-51 площею 8,8 кв. м, 1-52 площею 221,6 кв. м, 1-58 площею 22,0 кв. м, 1-59 площею 29,6 кв. м, 1-60 площею 11,3 кв. м, загальна площа якого становить 850,9 кв. м; 84/100 частини будівельних матеріалів та устаткування, використаних для будівництва прибудови площею 380,6 кв. м до приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які в схематичному плані розташування приміщень в торговому комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_1», виготовленому Збаразьким районним бюро технічної інвентаризації 18 березня 2014 року № 36, зазначені як приміщення: 1-61 площею 9,5 кв. м, 1-62 площею 26,8 кв. м, 1-63 площею 4,5 кв. м, 1-64 площею 23,2 кв. м, 1-65 площею 1,6 кв. м, 1-66 площею 1,0 кв. м, 1-67 площею 1,4 кв. м, 1-68 площею 2,5 кв. м, 1-69 площею 1,8 кв. м, 1-70 площею 3,0 кв. м, 1-71 площею 2,5 кв. м, 1-72 площею 2,0 кв. м, 1-73 площею 48,4 кв. м, 1-74 площею 9,8 кв. м, 1-75 площею 6,8 кв. м, 1-76 площею 4,8 кв. м, 1-85 площею 130,9 кв. м, 1-86 площею 3,0 кв. м, 1-87 площею 8,4 кв. м, 1-88 площею 16,9 кв. м, 1-89 площею 9,9 кв. м, загальною площею 319 кв. м; земельну ділянку площею 0,0159 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для комерційних цілей, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 13 квітня 2006 року; земельну ділянку площею 200 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для комерційного використання, державний акт серії НОМЕР_6, виданий 25 жовтня 2007 року; земельну ділянку площею 300 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для комерційного використання, державний акт серії НОМЕР_4, виданий 25 жовтня 2007 року; земельну ділянку площею 200 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для комерційного використання, державний акт серії НОМЕР_5, виданий 25 жовтня 2007 року; земельну ділянку площею 200 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для комерційного використання, державний акт серії НОМЕР_3, виданий 25 жовтня 2007 року.

У касаційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині виділення в натурі ОСОБА_3 17/100, а ОСОБА_4 - 83/100 частини приміщення торговельного центру «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2 обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте судове рішення апеляційного суду не відповідає наведеним нормам процесуального права.

Задовольняючи указаний позов та проводячи поділ спільного сумісного майна подружжя у рівних частках - по Ѕ частини, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що сторони мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання нажитим за час шлюбу майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

При цьому суд вважав, що такий порядок поділу майна не впливає на права третьої особи як іпотекодержателя за відповідним договором та на положення договору іпотеки.

Із посиланням на ст. 23 Закону України «Про іпотеку» суд зазначив, що позивач, до якої перейде право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі права і несе всі обов'язки за іпотечним договором, у тому числі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на спростування доводів апеляційної скарги третьої особи у справі про те, що майно фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зазначив, що відповідно до змісту ст. 52 ЦК України майно ФОП (яке використовується для господарської діяльності) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Установивши, що обидві сторони у справі є приватними підприємцями, як під час проживання у шлюбі, так і на теперішній час здійснюють підприємницьку діяльність, апеляційний суд дійшов висновку, що майно ФОП може бути об'єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Також апеляційний суд виходив із того, що ні позивач, ні відповідач рішення суду щодо розподілу спільного майна подружжя не оскаржували, у зв'язку з чим апеляційний суд вважав, що вони погодилися з висновками як щодо встановленого судом обсягу спільно нажитого майна, так і щодо способу його розподілу.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення прав товариства як іпотекодержателя при поділі спільного майна подружжя - приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке є предметом іпотеки, апеляційний суд із посиланням на ст. 23 Закону України «Про іпотеку» зазначив, що поділ між подружжям майна, що знаходиться в іпотеці, можливий, він відповідає принципу захисту одним з подружжя своїх прав на майно, що набуте в період шлюбу.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Під час розгляду справи відповідач уточнений позов визнавав.

Усупереч вищевказаному суди помилково обґрунтовували свої висновки у частині задоволення позовних вимог визнанням відповідачем позову та неоскарження саме сторонами у справі рішення суду першої інстанції. При цьому суди не дослідили достатньо повно питання про те, чи не суперечить таке визнання позову закону та чи не порушує, права, свободи чи інтереси інших осіб, а саме третьої особи як іпотекодаржателя за відповідним договором.

У зв'язку з цим суд не перевірив належним чином пояснень третьої особи у справі.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 364 ЦК України поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до роз'яснень п. п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Крім того, відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 11 березня 2015 року № 6-21цс15, від 13 червня 2016 року № 6-1752цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-1109цс15, майно ФОП може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Зокрема, під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Проте на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суди не встановили обсягу спільно нажитого майна, а також залишили поза увагою, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Крім того, поза увагою й відповідною правовою оцінкою суду залишилася обставина, яку суд вважав установленою, а саме, що рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради від 24 травня 2006 року № 83 оформлено право власності на 39/100 частини магазину «Універмаг» (торговий центр «ІНФОРМАЦІЯ_1»), за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 на заміну договору купівлі-продажу від 30 серпня 2001 року та доручено Збаразькому районному БТІ зареєструвати 39/100 частини магазину (торговий центр «ІНФОРМАЦІЯ_1») за суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4

Також судами установлено, що 29 травня 2006 року Збаразькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Збаразької міської ради від 24 травня 2006 року видано свідоцтва про право власності на приміщення торгового центру «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 1 020,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_4, про що записано в реєстрову книгу № 1 за реєстром від 30 травня 2006 року № 21.

За таких обставин не є законним висновок суду про поділ вищевказаного майна в зазначений судом спосіб.

Оскільки суд апеляційної інстанції у достатньому обсязі не перевірив доводів апеляційної скарги, а також законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим порушив норми процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак