Справа № 750/3433/17
Провадження № 2/750/1179/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участю секретаря Юрченко І. В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_5 про зняття арешту з майна,

третя особа - ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_5 про зняття арешту з всього нерухомого та рухомого майна, належного позивачу, накладений постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 05.05.2010 року, в межах суми звернення стягнення 7530,77 грн, за виконавчим листом № 2-2482 від 15.06.2009 року виданим Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що на майно позивача, в тому числі на належні йому 4/27 частки квартири АДРЕСА_1 постановою державного виконавця від 05.05.2010 року в рамках виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа № 2-2482 від 15.06.2009 року виданого Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини, так як 28.03.2017 року ним була погашена заборгованість по аліментам, він просив на підставі ст.. 321 ЦК України та ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» зняти арешт з майна.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

На виконанні в ОСОБА_4 відділі державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2482 від 15.06.2009 року виданого Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини.

Постановою від 05.05.2010 року державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження № 13613462 було накладено арешт на все рухоме на нерухоме майн, що належить ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення 7530 грн 77 коп.

Позивачу належить 4/27 частки квартири АДРЕСА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 5) та копією витягу з державного рестру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 6).

Станом на 28 березня 2017 року у ОСОБА_3 відсутня заборгованість зі сплати алемнтів на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією довідки-розрахунку (а.с. 8)

Позивач працює в ТОВ «АКС БУД» з 01.09.2014 року, що підтверджується копією довідки № 4 від 25.05.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 Постанови від 03червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Отже суд вважає, що позов предявлений до неналежних відповідачів.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У звязку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Отже позивачу необхідно було звертатись зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. Оскільки фактично в позові ставиться питання не щодо незаконної бездіяльності державного виконавця, а предявлений позов про зняття арешту, суд вважає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 122 ЦПК України, однак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволення позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя