Справа № 301/1836/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Фазикош Г.В.,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 29 січня 2014 р. червня 2015 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Іршавської міської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування і зобов'язання учинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 та Іршавської міської ради у травні 2013 р.

Після уточнення 15.01.1014 р. позовних вимог просила скасувати рішення Іршавської міської ради від 28.11.2007 р. у частині надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки (шириною 0.5 м, довжиною 35.90 м, площею 0.0017 га), що прилягає до належного їй будинку; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1; зобов'язати ОСОБА_2 знести самовільно збудовану огорожу.

На обґрунтування зазначала, що рішенням Іршавської міської ради від 28.11.2007 р. прийняте всупереч вимогам ст.ст. 141, 149 ЗК України та є таким, що порушує її права, оскільки цим рішенням передано у власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки, яка належить їй на праві постійного користування, і на якій відповідач незаконно побудував огорожу.

Рішенням Іршавського районного суду від 29 січня 2014 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 просила скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Доводила про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указувала на неналежну оцінку доказів (висновку експерта). Зазначала, що суд не обґрунтував, із яких підстав відхилив доводи позивача.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2014 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково: рішення Іршавського районного суду від 29 січня 2014 року скасовано, а позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.10.2014 р. касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а вказане рішення апеляційного суду залишено без змін.

У квітні 2016 р. представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подала заяву про перегляд рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2014 р. за нововиявленими обставинами. Просила скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_1

Ухвалою апеляційного суду від 10.11.2016 р. рішення апеляційного суду від 25 червня 2014 р. скасоване за нововиявленими обставинами.

Таким чином, предметом цього апеляційного перегляду є рішення Іршавського районного суду від 29 січня 2014 р.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, дійшов висновку про недоведеність позову. При цьому встановив, що в матеріалах справи та висновку землевпорядної експертизи немає доказів, які б давали підстави для скасування рішення Іршавської міської ради від 28.11.2007 р. та визнання недійсним похідного від нього державного акта ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 27.12.2007 р., а саме: що земельну ділянку площею 0.0705 га надано йому за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1, і така не відповідає розмірам, вказаним у державному акті. Окрім того, позивачкою не надано доказів правомірності користування земельною ділянкою у заявлених межах, а саме: державного акту на користування землею, виданого після відводу земельної ділянки в натурі відповідно до ст. 20 ЗК України (в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Колегія суддів не погоджується із цими висновками через їх невідповідність обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права (неналежну оцінку доказів).

Установлено та не заперечується, що рішенням Іршавської міської ради Закарпатської області від 25.03.1976 р. № 30 ОСОБА_4 (чоловіку позивачки) було виділено земельну ділянку площею 0,07 га по АДРЕСА_1, виділено в натурі та надано дозвіл на будівництво двоповерхового житлового будинку.

Після закінчення будівництва житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 164,6 кв. м (житловою - 79,3 кв. м) прийнято в експлуатацію, що підтверджується актом приймання індивідуального домоволодіння ОСОБА_4, який затверджений рішенням виконавчого комітету Іршавської міської ради Закарпатської області № 265 від 24.10.1986 р.

Указаним актом засвідчено також, що відступлень від затвердженої технічної документації не виявлено, будинок розміщений на відстані до межі земельної ділянки з правої сторони 0,5 м.

Згідно зі свідоцтвом на спадщину за законом від 18.10.2001 р. серії НОМЕР_2, виданим державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори Гецко А.І., зареєстрованим у реєстрі за НОМЕР_3, спадкоємицею майна ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина - ОСОБА_1 Спадковим майном є житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1, що належав спадкодавцеві на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва, посвідченого Іршавською державною нотаріальною конторою 13.04.1978 р. за реєстром № 801, та зареєстрованого у Берегівському БТІ 13.03.1987 р. за № 983.

Рішенням Іршавської міської ради Закарпатської області від 29.03.2013 р. № 854 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель запасу Іршавської міської ради Закарпатської області, орієнтовною площею 0,07 га по АДРЕСА_1.

Під час виготовлення технічної документації з'ясувалося, що частина земельної ділянки, що прилягає до будинку по АДРЕСА_1 належить суміжному землекористувачу ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27 грудня 2007 року серія НОМЕР_1.

Згідно з висновком судової землевпорядної експертизи від 25 грудня 2013 року № 190 встановлено фактично частина земельної ділянки площею 187 кв. м, що відведена для забудови ОСОБА_1, на час проведення обмірів зайнята ОСОБА_2 (від АДРЕСА_1). Збудована ОСОБА_2 огорожа на відрізку довжиною 8,01 м від АДРЕСА_1 встановлена на належній позивачці на праві користування земельній ділянці.

Висновки експертизи відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано.

За правилами ст. 30 ЗК України від 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження ? будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Тобто, право користування земельною ділянкою площею 700 кв. м., відведеною для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, точні межі якої наведені у будівельному паспорті земельної ділянки, виданому ОСОБА_4 у 1978 році, після його смерті перейшло до спадкоємиці ОСОБА_1 (позивачки) разом із житловим будинком із належними до нього надвірними будівлями та спорудами.

Відповідно до положень ст. 152 ч.2, 155 ч.1 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Посилання ОСОБА_2 на висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 18865/15-41 від 24.02.2016 р. в іншій цивільній справі № 301/730/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельної ділянки, згідно з яким земельна ділянка, котрою користується ОСОБА_1, має площу 0.0770 га, що на 70 м кв. більше, ніж виділено для забудови, а конфігурація земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідає конфігурації опорного плану м. Іршава, що загалом свідчить про відсутність порушеного права позивачки, не заслуговує на увагу як підстава для відмови в позові, оскільки проведеною у цій справі експертизою № 190 від 25.12.3013 р. також було встановлено фактичну площу земельної ділянки ОСОБА_1 у розмірі 785 м кв., а конфігурація ділянки не була предметом спірних правовідносин.

Згідно з положеннями ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як суперечне ст. 213 ЦК України, а позов - задоволенню частково.

Керуючись ст. 152 ЗК України, ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, п.4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Іршавського районного суду від 29 січня 2014 р. скасувати.

3. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

4. Визнати незаконним і скасувати рішення 11 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 28 листопада 2007 р. «Про затвердження технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку ОСОБА_2, мешканцю АДРЕСА_2».

5. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 27 грудня 2007 р., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, виданий ОСОБА_2.

6. Зобов'язати ОСОБА_2 відновити стан земельної ділянки ОСОБА_1 шляхом знесення самочинно збудованої огорожі на відрізку довжиною 8.01 м від АДРЕСА_1, яка встановлена на належній ОСОБА_1 на праві користування земельній ділянці.

7. У решті позову відмовити.

8. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: