АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/586/17 Номер провадження 22-ц/786/2536/17Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 941863 сім'я позивача являються власниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель площею 0,15 га, яка розташована в с. Михайлівка Диканського р-ну Полтавської обл.

По сусідству, через вулицю, на іншій садибі проживає відповідач, який всупереч нормам утримує коней, не в закритому спеціально обладнаному приміщенні. Тому, через географічно-природну специфіку розташування земельних ділянок, запахи сечі, нечистот, бруду постійно тягне у дім позивача, куди він приїздить із своєю сім'єю відпочивати. Ці нечистоти є причиною скупчення комах-переносників бактерій, хвороб. За цих обставин сім'я позивача та він не можуть повноцінно реалізувати свої законні права на відпочинок, на чисте довкілля, на цільове використання своєї землі і оселі, оскільки вона постійно знаходиться у небезпеці зараження інфекційними хворобами.

Просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом утримання коней у закритому спеціально обладнаному приміщенні (будівлі) й очищення земельної ділянки від нечистот як постійного джерела неприємних запахів і небезпеки інфекційних хвороб, тим самим припинивши неприпустимий вплив.

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської областівід 10 серпня 2017 року по справі в якості третьої особи була залучена ОСОБА_4, яка є дружиною позивача та власником земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована через дорогу на проти господарства відповідача в с. Михайлівка Диканського району вул. Центральна, 28-а.

Під час розгляду справи судом першої інстанції в судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме просив зобовязати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 (вул. Центральна, 28-а, с. Михайлівка Диканського р-ну Полтавської обл.) шляхом утримання коней у закритому спеціально обладнаному приміщенні (будівлі) й очищення земельної ділянки по вул. Центральній, 41, с. Михайлівка Диканського р-ну Полтавської обл. від нечистот як постійного джерела неприємних запахів і небезпеки інфекційних хвороб, тим самим припинивши неприпустимий вплив.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 (вул. Центральна, 28-а, с. Михайлівка Диканського р-ну Полтавської обл.) шляхом утримання коней у закритому спеціально обладнаному приміщенні (будівлі) й очищення земельної ділянки по вул. Центральній, 41 с. Михайлівка Диканського р-ну Полтавської обл. від нечистот та постійного джерела неприємних запахів і небезпеки інфекційних хвороб, тим самим припинивши неприпустимий вплив.

Стягнено з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у виді судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. та 1000 грн. 00 коп. - за надання правової допомоги, а всього 1 640 грн.00 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення суми судових витрат за надання правової допомоги із 1000 грн. на 7040 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Просив рішення Диканського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року скасувати та постановити нове згідно якого відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним зясуванням обставин справи, вважає, що недоведені обставин, які мають значення для справи, а висновки не ґрунтуються на зібраних по справі доказах.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_3, а рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2017 рок в частині зобовязання припинити неприпустимий вплив залишити у силі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, третьої особи, представника відповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно із п.п. 2, 4 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 941863 земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель площею 0,15 га, яка розташована в с. Михайлівка, по вул. Центральна,28-а. Диканського р-ну Полтавської обл. належить третій особі по справі ОСОБА_5, яка є дружиною позивача ОСОБА_2

Сім'я позивача під час літніх відпусток проживає у дачному будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці, по сусідству з ними мешкає відповідач ОСОБА_3, який утримує на території свого господарства коней. Вказані коні утримуються на невеликій ділянці землі, поблизу господарства позивача, що знаходиться через дорогу на проти земельної ділянки позивача. Коні утримуються не в закритому спеціально - обладнаному приміщенні, а на вільному вигулі, що підтверджується наданими позивачем суду фотографіями. Даний факт не заперечував і сам відповідач ОСОБА_3

У суді не заперечувався той факт, що відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, площею 0,36 га згідно з державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 043905 (а. с. 23).

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною. ділянкою, і відшкодування збитків.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11) Верховним Судом України викладена правова позиція, відповідно до якої, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

При цьому, слід враховувати, що згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу положень ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Тобто, у даній справі позивач має довести факт порушення свого права зі сторони відповідача, в тому числі порушення його права на безпечне для життя і здоровя довкілля, і за його доведеності вимагати усунення порушення свого права, в тому числі шляхом зобовязання власника земельної ділянки вчинити певні дії.

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що докази надані позивачем в підтвердження позовних вимог є належними і допустимими, позивач ОСОБА_2 довів порушення його прав відповідачем ОСОБА_3, а тому його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги як належний доказ Протокол № 74 дослідження повітря населених місць від 07 липня 2017 року (а.с. 21-23), а взяв до уваги, зокрема, показання свідка ОСОБА_6, та послався на лист сільського голови, згідно якої 21 червня 2017 року мешканцям села Михайлівка була надана відповідь, щодо проведення профілактичної бесіди з відповідачем ОСОБА_3

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до протоколу № 74 дослідження повітря населених місць від 07 липня 2017 року, за місцем відбору повітря по вул. Центральна, 41, в с. Михайлівка Диканського р-ну Полтавської обл. вміст забруднюючих речовин в атмосфері повітря не перевищує нормативних показників затверджених 03 березня 2015 року «Граничнодопустимі концентрації хімічних і біологічних речовин в атмосферному повітрі населених місць» (а.с. 21).

Вказаний протокол суд першої інстанції не взяв до уваги, з тих підстав, що автори протоколу до нього не додали документів які свідчать про їхню компетенцію і право на проведення таких досліджень. Також не було додано ліцензії, статуту, положення організації, яка проводила дослідження повітря на території господарства відповідача ОСОБА_3 Відсутня інформація, яка вказує на статус авторів протоколу: ким вони є - експерти, фахівці чи ще хтось. У протоколі зазначено місце відбору проби, територія господарства відповідача, що знаходиться в с. Михайлівка, вул. Центральна, 41, хоча в позові позивача йдеться про недопустимий вплив на власників іншої земельної ділянки за адресою: вул. Центральна, 28-а, в с. Михайлівка Диканського району. Незважаючи на те, що дослідження і було зроблене, але воно, і сам вказаний вище протокол № 74, не можуть бути доказом, бо цей доказ не стосується суті позовних вимог і предмету позову. Він не може бути підставою для відмови у позовних вимогах, є неналежним.

За нормами ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

У п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» викладена позиція, що за змістом п. 6 ч. 3 ст. 295, ч. 2 ст. 303 та п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК, щодо зобовязання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обовязки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

З метою встановлення належності вказаного доказу, від якого залежить встановлення фактичних обставин для справи, колегією суддів було досліджено наданий представником відповідача витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтво про атестацію та статут ДУ «Полтавський обласний лабораторний цент Держсанепідемслужби України», проти залучення яких до матеріалів справи позивач та третя особа не заперечували.

При цьому, колегією суддів встановлено, що дослідження (протокол № 74 дослідження повітря населених місць від 07 липня 2017 року, за місцем відбору повітря по вул. Центральна, 41, в с. Михайлівка Диканського р-ну Полтавської обл.) було проведене ДУ «Полтавський обласний лабораторний цент Міністерства охорони здоровя України», яке діє на підставі свідоцтва про атестації № 241-15 чинного до 31 грудня 2018 року. Як вбачається з даного свідоцтва ДУ «Полтавський обласний лабораторний цент Держсанепідемслужби України» відповідає критеріям атестації і атестована на проведення вимірювань, результати яких використовуються під час контролю якості та безпеки продуктів харчування, контролю безпеки умов праці, контролю стану навколишнього природного середовища та під час робіт із забезпечення охорони здоровя»

Аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав вважати даний протоколу № 74 дослідження повітря населених місць від 07 липня 2017 року, за місцем відбору повітря по вул. Центральна, 41, в с. Михайлівка Диканського р-ну Полтавської обл. неналежним доказом, оскільки дослідження стану повітря було здійснено кваліфікованою установою в межах наданих повноважень, тоді як доказів, які б свідчили про хибність результатів вказаного дослідження суду не надано.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відбір повітря здійснювався безпосередньо біля джерела його забруднення, тобто там, де концентрація забруднювальних речовин найвища, тоді як земельна ділянка позивача знаходиться на більшій відстані від джерела забруднення, а отже вміст забруднюючих речовин в атмосфері повітря, спричинених утриманням коней, також не перевищувати нормативних показників.

Щодо показань свідка ОСОБА_6, який суду пояснив, що коні перебувають без належного догляду і харчування, про що свідчить наскрізь забруднена нечистотами земельна ділянка, обїдена кора садових дерев, а сусіди відчувають значні незручності в виді постійного бруду, неприємних запахів, від яких важко позбавитись, то вказані покази жодним чином не підтверджують порушення прав позивача тому, що не доводять факту забруднення суміжної земельної ділянки, а показання щодо неприємних запахів є субєктивною оцінкою свідка.

Відтак, оцінюючи докази по справі колегія суддів віддає перевагу протоколу № 74 дослідження повітря населених місць від 07 липня 2017 року, який проведений фахівцями в даній галузі, на відміну показань свідка, який не є фахівцем, та не може визнати наявність чи відсутність шкідливого впливу на позивача.

Крім того, як вбачається з листа виконавчого комітету Стасівської сільської ради № 02-17/508 від 13 липня 2017 року згідно якого 13 червня 2017 року комісією утвореною Стасівською сільською радою було здійснено обстеження умов утримання тварин ОСОБА_3 За результатами обстеження було встановлено, що тварини (коні) в кількості 4 голів утримуються на земельній ділянці за адресою: вул. Центральна, 41, в с. Михайлівка Диканського р-ну Полтавської обл., право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ПЛ № 043905. Власником земельної ділянки є ОСОБА_3, цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. На земельній ділянці ведуться роботи з улаштування території для утримання коней на відстані близько 60 м від проїжджої частини. При візуальному огляді тварин, останні знаходилися в задовільному стані, корма в наявності. Згідно ветеринарного свідоцтва РД-00 № 773289 від 18 травня 2017 року тварини в кількості одна голова піддано клінічному огляду за результатами якого тварина визнана клінічно здоровою. (а.с 20).

Наведені докази свідчать про те, що ОСОБА_7 земельна ділянка використовується за цільовим призначенням, коні утримується у задовільному стані, на земельній ділянці ведуться роботи з улаштування території для їх утримання, разом з тим, відсутні підстави вважати, що коні є джерелом надмірного забруднення повітря чи можуть спричинити шкоду здоровю позивача та його родини.

Щодо листа-відповіді сільського голови від 21 червня 2017 року наданого мешканцям села Михайлівка відносно проведення профілактичної бесіди з відповідачем ОСОБА_3, цей лист не може бути доказом заявлений вимог позивача, так як не містить доказів на підтвердження порушення прав і законних інтересів позивача.

Таким чином, колегія суддів, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню оскільки, останній не довів факт, перешкоджання йому та його сім'ї користуватися власною земельною ділянкою, порушення права на безпечне для життя і здоровя довкілля, разом з тим, відповідач надав докази, які спростовують доводи позивача про порушення його прав.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Щодо апеляційної скарзі ОСОБА_2, у якій він просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, вона не може бути задоволене у звязку з необхідністю у відмови у задоволенні його позову.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тобто, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати понесені останнім при подачі апеляційної скарги в розмірі 704 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 303, п.п.2,4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати понесені останнім при подачі апеляційної скарги в розмірі 704 грн. 00 коп.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

ОСОБА_8