АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4949/16-ц 22-ц/774/808/К/17
Справа № 210/4949/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/808/К/17 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - ОСОБА_1 Фонду) про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача 640080 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив що він, виконуючи свої професійні обов'язки, знаходячись на робочому місці 23.07.2004 року отримав ушкодження здоров'я у вигляді травми - перелому хребта. Травма отримана у результаті падіння закладної плити. Актом № 11/2004 від 26.07.2004 року встановлено, що падіння плити відбулось внаслідок її часткового руйнування, під впливом гірського тиску.

Вказував на те, що випискою з акту огляду ВО ВТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 24.11.2004 року йому первинно встановлено 70 % втрати професійної працездатності та 2-гу групу інвалідності. Висновком МСЕК від 30.03.2016 р. йому при повторному огляді встановлено 25% втрати професійної працездатності з 01.04.2016 р. по 01.04.2018 р. Вказує, що перебуваючи на лікуванні, не міг і не може вести повноцінне життя, відчуває фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, просить суд стягнути на його користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 Фонду на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 гривень. В решті позову відмовлено. Судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 Фонду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Законом України № 717-V від 23.02.2007 року виключено всі норми, якими передбачалась виплата моральної шкоди, із Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві…».

Зокрема, на його думку, суд не звернув увагу на те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року, право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення втрати працездатності, але ЦК та КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого органу.

Також зазначає, що судом не враховано пропуск позивачем тримісячного строку позовної давності. Вважає, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Судом не враховано положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено що, 23.07.2004 р. о 15 год. 00 хв. з ОСОБА_3 стався нещасний випадок на виробництві дільниці № 10 шахти "Родіна", ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат", відповідно до акту № 11/2004 від 26.07.2004 р. (а.с. 5-6)

Згідно акту форми Н-5 від 26 липня 2004 року про розслідування нещасного випадку від 26.07.2004 року, вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, встановлено невиконання та порушення позивачум вимог правил охорони та безпеки праці. Особами, чиї дії чи бездіяльність призвели до нещасного випадку є підземний прохідник дільниці № 10 ОСОБА_3, в.о. гірничого майстра дільниці № 10 ОСОБА_4 (а.с. 7-8)

Випискою з акту огляду ВТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги МСЕДНА-01 № 430/26 від 24.11.2004 р. ОСОБА_3 встановлено 70% втрати професійної працездатності з 15 листопада 2004 р., у звязку з виробничою травмою від 23.07.2004 р. та 2 групу інвалідності до 01.12.2005 р.(а.с.39)

Висновком МСЕК від 30.03.2016 р. йому при повторному огляді встановлено 25% втрати професійної працездатності з 01.04.2016 р. по 01.04.2018 р.(а.с. 4)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3, посилався на те, що у зв'язку із встановленням йому ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 21, 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з втратою ним професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12, і в силу ст.ст. 214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов'язана з цим діяльність Фонду регулюється, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон).

Згідно з підп. «е» п.1 ч.1 ст.21 Закону № 1105-XIV, у редакції від 27.01.2004 року, яка була чинна на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст. 28 цього Закону, у редакції від 27.01.2004 року, яка була чинна на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

У рішенні Конституційного Суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року визначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності.

Зважаючи та те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, а право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що так як позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності з 24.11.2004 року, то він на підставі ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції від 27.01.2004 року, яка була чинна на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача - ОСОБА_1 Фонду.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у рішенні Конституційного Суду України від 08.10.2008 року вказано, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду скасовано, оскільки не розповсюджується на спірні правовідносини, які виникли до його прийняття.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з втратою професійної працездатності встановлений випискою з акту огляду ВТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки МСЕДНА-01 № 430/26 виданої позивачу 24.11.2004 р. Так, позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений пройти курс лікування, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведеності позивачем факту спричинення йому моральної шкоди висновками відповідних медичних установ, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи містять докази щодо спричинення позивачеві ОСОБА_3, в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом вимог ст. 233 КЗпП України та роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4, згідно з якими термін позовної давності у разі заподіяння працівникові моральної шкоди внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці, становить три місяці, також є безпідставними, оскільки вони суперечать положенням п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, які встановлюють, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідно до ч.ч. 7, 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності 01.01.2015 року, передбачено, що відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежного від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, то відсутні підстави для покладення на ОСОБА_1 Фонду обов'язку здійснювати таку виплату, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України.

Тому колегія вважає, що право на звернення з позовом у ОСОБА_3, виникло у 2004 році, а зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» набрали чинності 01 січня 2015 року, тому положення ст.ст. 7,8 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З цих же підстав, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року повинно застосовуватись до осіб, які втратили працездатність з 01 квітня 2001 року по 08 жовтня 2008 року, тобто до ухвалення цього рішення

Не можуть бути взятими до уваги й посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 Фонду є суб'єктом владних повноважень, тобто органом державної влади, який здійснює владні управлінські функції, та категорія справ, де відповідачем є суб'єкт владних повноважень повинна вирішуватись судами адміністративної юрисдикції, оскільки якщо орган державної влади (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших підстав і не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України.

Враховуючи положення статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи (права на відшкодування моральної шкоди). У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права. (п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»)

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд не врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем травм внаслідок нещасного випадку на виробництві та розмір втрати працездатності, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає за необхідне змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_1 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь позивача моральної шкоди, зменшивши цей розмір з 30000 грн. до 12000 грн. В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу - задовольнити частково.

Змінити рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2017 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, зменшивши цей розмір з 30000 грн. до 12000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_5