Є.У.№366/1303/17;
№2/366/278/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 травня 2017 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3( та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_4,2007 р.н.), звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, мотивуючи свій позов тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками спірної квартири, яка їм належить в рівних долях, по 1/2 частині.

Загальна площа квартири АДРЕСА_1, яка належить їм на праві дольової власності, становить: 63,6 кв. метри, жилої - 38,2 кв. метри. Квартира має три жилі кімнати: 17,8 кв.м, 13,0 кв.м та 7,4 кв.м, які є ізольовані, тобто мають окремі виходи. Крім того, в квартирі є інші приміщення: кухня - 9,6 кв.м, вбиральня-1,1 кв.м, ванна кімната - 2,7 кв.м, коридор-8,9кв.м, кладова - 0,8 кв.м, а також балкон (тераса) - 0,9 кв.м та лоджія -1,4 кв.м.

В даному житловому приміщенні зареєстровані та проживають позивачі та відповідач ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком ОСОБА_3

Оскільки позивачі не можуть дійти спільної згоди щодо порядку користування спірною квартирою, вона, враховуючи інтереси своєї неповнолітньої дитини, змушені звертатися до суду.

Крім того, у спірній квартирі зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(син ОСОБА_3), який, відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» має рівні права користування житловим приміщенням нарівні з власником приміщення або наймачем.

В своїх позовних вимогах, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме: виділити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 13,0 кв.м разом з лоджією- 1,4 кв.м; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 виділити житлову кімнату 7,4 кв.метри; ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 17,2 кв. м разом з балконом (терасою) площею 0,9 кв. метри.

В загальному користуванні залишити: кухню - 9,6 кв.м, вбиральню -1,1 кв.м, ванну кімнату - 2,7 кв.м, коридор - 8,9 кв.м, кладову - 0,8 кв. м.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5, - ОСОБА_2, позов визнав частково, а саме: в частині встановлення порядку користування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 В задоволенні позовних вимог в частині виділення в користування житлових кімнат неповнолітньому сину ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просив суд відмовити посилаючись на те, що він не є співвласником спірного житла.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, якщо відповідач визнає позов і маються підстави для його задоволення, суд задовольняє позов.

Відповідач позов визнав частково.

Приписами ч. 1ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 60 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі-ЦК) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що згідно Свідоцтва №46 про право власності на житло від 31.05.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 (кожному у рівній долі). Дане свідоцтво зареєстровано 05.06.2000 року в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації за реєстром № 2/9.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності за № 83809340 від 30.03.2017 року, слідує, що ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Як вбачається з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 і не оспорюється сторонами, що загальна площа квартири становить 63,6 кв. метри, жилої - 38,2 кв. метри. Квартира має три жилі кімнати: 17,8 кв.м, 13,0 кв.м та 7,4 кв.м, які є ізольовані, тобто мають окремі виходи. Крім того, в квартирі є інші приміщення: кухня - 9,6 кв.м, вбиральня-1,1 кв.м, ванна кімната - 2,7 кв.м, коридор-8,9кв.м, кладова - 0,8 кв.м, а також балкон (тераса) - 0,9 кв.м та лоджія -1,4 кв.м.

Відповідно до ст.ст. 358, 361 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування належної йому частини спільного майна в натурі, а також має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної власності. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» та Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Отже, встановлення порядку користування квартирою, на думку суду, є найбільш справедливим, добросовісним та розумним способом врегулювання даних спірних відносин, оскільки враховує інтереси всіх співвласників та не позбавляє їх самого змісту права власності, тому позовні вимоги щодо виділення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житлових кімнат в користування підлягають повному задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо виділення в користування жилих кімнат ОСОБА_4 то суд прийшов до наступного.

Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого 24.05.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області, шлюб між чоловіком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2, виданого 10.11.2006 року виконкомом Новоборівської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області підтверджується факт одруження, ОСОБА_7 з ОСОБА_3.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 24 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції слідує, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, в графі батьки зазначено: батько - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_3.

Відповідно до ст.ст. 358, 361 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування належної йому частини спільного майна в натурі, а також має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної власності.

Як вбачається з ч.2 ст.64 ЖК України «До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство».

З довідки № 34 виданої 18.01.2017 року Оливської сільської радою Іванківського району Київської області слідує, що ОСОБА_3 має слідуючий склад сім'ї: син - ОСОБА_4 - 2007 р.н.

Окрім того, згідно зі ст.156 ЖК України «Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Однак, неповнолітній ОСОБА_4 не є, ні співвласником, ні членом сім'ї ОСОБА_2, а отже, на його житло права не має, тому суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо виділення в користування жилих кімнат ОСОБА_4

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 213 грн. (двісті тринадцять гривень),що є 1/3 частиною від задоволеного позову.

На підставі наведеного, ст. 41 Конституції України,ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 356, 358, 361, 379, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст.. 64, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 60, 63, 141 Сімейного кодексу України,керуючись ст. ст.3, 10 , 60, 88, 174, 208- 215 ЦПК України , ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме:

1)Виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,2 кв.метри з балконом (терасою)-0,9 кв.м.

2)Виділити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 13,0 кв. метри з лоджією-1,4 кв. метри та кімнату площею 7,4 кв. мерти.

3) Кухню- площею 9,6 кв.м,вбиральню-1,1 кв.м, ванну кімнату- 2,7 кв.м, коридор-8,9 кв.м,кладову- 0,8 кв. м.залишити у загальному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_4 в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 213 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі подачі апеляції-після прийняття рішення апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 31 травня 2017 року.

Суддя: