Справа № 146/224/17 Провадження № 22-ц/772/1907/2017Головуючий в суді першої інстанції Пилипчук О. В.
Категорія 39 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої: Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.

за участі: секретаря судового засідання Агеєвої Г. В.,

представника позивачів ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Семко В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на боці відповідачів Великорусавська сільська рада про визнання недійсним свідоцтва про право власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.06.2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2017 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та просили визнати причини пропуску звернення до суду поважними та скасувати свідоцтво про право власності на будинок № АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_7 30 січня 2003 року Великорусавською сільською радою.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.06.2017 року позов задоволено: поновлено позивачам строк звернення до суду, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на будинок № АДРЕСА_1, видане 30 січня 2003 року Великорусавською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на ім'я ОСОБА_7, стягнуто з відповідачів на користь позивачів в солідарному порядку судові витрати.

З таким рішенням суду не погодилась ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, не дав їм належної оцінки, помилково вважав, що позивачі були власниками спірного будинку, а тому видачою на ім'я відповідача ОСОБА_7 свідоцтва про право власності порушені права позивачів як власників, не зважив на те, що позивачі вибули з колгоспного двору задовго до набрання чинності законом України «Про власність»: ОСОБА_5 за 14 років до 15.04.1991 року (10.05.1977 року), а позивач ОСОБА_6 за 10 років до 15.04.1991 року (14.01.1981 року). Рішення Томашпільського районного суду від 27.05.1976 року, на яке послався суд першої інстанції та на яке посилаються відповідачі як на підставу виникненням права власності на спірний будинок насправді не визнавало за ними право власності на майно колгоспного двору. Суд з незрозумілих причин поновив строк звернення до суду позивачам, адже вони зазначали що про нібито порушене своє право дізналися в 2017 році, коли між відповідачами виник спір про поділ майна подружжя, тобто взагалі не пропустили строк звернення до суду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 адвокат Семко В. М. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав.

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх представник ОСОБА_2 не визнали поданої апеляційної скарги, вважають рішення суду правильним, просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги, наголошували на тому, що вони хоч і виїхали з будинку, однак доглядали його увесь час доки ОСОБА_7 з їх дозволу не вселився в нього.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є власниками спірного будинку на підставі рішення Томашпільського районного суду від 27.05.1976 року та на підставі якого вони в 2014 році зареєстрували право власності, а тому видачою в 2003 році на їхній будинок свідоцтва про право власності на ім'я ОСОБА_7, якому вони будинок не відчужували будь-яким способом, є порушенням їхніх прав як власників будинку, а видане на ім'я ОСОБА_7 свідоцтво про право власності слід визнати недійсним і скасувати. Суд також вважав що пропущений позивачами строк звернення до суду слід поновити, так як причини його пропуску є поважними: про своє порушене право позивачі дізналися в лютому 2017 року, коли виник спір щодо поділу майна подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а в 2014 році, коли позивачі реєстрували спірний будинок, їх ніхто не повідомляв, що в МБТІ будинок вже зареєстрований і видано свідоцтво на будинок.

Такий висновок суду постановлений без повного встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, судом не застосовано ті норми права, які слід було застосувати в даному випадку, а помилково застосовано інші.

Так, по справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Предметом оскарження по даній справі є свідоцтво про право власності на будинок № АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_7 30 січня 2003 року Великорусавською сільською радою (а.с.17). Рік побудови будинку та споруд 1959-1960р., що підтверджено технічним паспортом на будинок (а.с. 9 - 12).

27 травня 1976 року було ухвалено рішення Томашпільського районного суду Вінницької області за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10 про поділ майна колгоспного двору, яким на підставі ст.ст. 123, 125 ЦК України (в чинній на той час редакції цивільного кодексу УРСР 1963 року), які регулювали питання частки та поділу майна колгоспного двору: ОСОБА_9 було виділено ? частину майна в грошовому еквіваленті, а все майно в натурі у відповідності до акту оцінки залишено ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є позивачами у даній справі (а.с.8).

Як вбачається з виписок з погосподарських книг до поділу головою двору був ОСОБА_9 (а.с. 46), а після його вибуття головою домогосподарства стала ОСОБА_11.

Позивачі стверджують та це було покладено в основу оскаржуваного рішення суду першої інстанції, що саме на підставі рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 27.05.1976 року вони стали власниками будинку по АДРЕСА_1, а тому видача в 2003 році свідоцтва про право власності на цей будинок на ім'я ОСОБА_7 (відповідно внука та сина позивачів), - є незаконним.

Однак це твердження є помилковим, виходячи з наступного.

Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 18 січня 1994 року).

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

За правилами ст.120 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 27.05.1976 року було визначено частки членів колгоспного двору що залишились після його поділу, але не було визнано право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на конкретне майно колгоспного двору .

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року №885-ХІІ був введений в дію Закон України "Про власність".

До набрання чинності законом України «Про власність» майно колгоспного двору мало окремий статус і члени колгоспного двору набули можливості стати власниками майна колгоспного двору саме після набрання чинності законом України «Про власність». Отже, висновок суду першої інстанції про те, що рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 27.05.1976 року закріпило право власності за позивачами на майно колгоспного двору, - є невірним.

У відповідності до положень ст. 126 ЦК ( в редакції 1963 року), яка регулювала питання втрати права на частку в майні колгоспного двору, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Отже, в першу чергу в справі що розглядається слід дослідити питання чи мало домоволодіння, яке є предметом даного спору, статус колгоспного двору та чи мали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 станом на 15 квітня 1991 року право на частку в майні колгоспного двору.

Облік осіб, що проживають в сільській місцевості, в тому числі і в колгоспному дворі, відбувався шляхом ведення погосподарських книг, в яких, в тому числі зазначався і статус домоволодіння.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), а згодом - Вказівками № 69.

В матеріалах справи наявні виписки з погосподарських книг (а.с.46-56), в яких відсутня інформацію про соціальний статус домоволодіння, тому апеляційним судом за згодою сторін по справі було витребувано для огляду та оглянуті оригінали погосподарських книг Великорусавської сілської ради за період з 1977-1995 роки, копії сторінок з яких долучені до матеріалів цивільної справи.

З оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг по спірному будинковолодінні вбачається наступне:

-з 1974 по 1976 роки голова двору ОСОБА_9, потім виправлено на ОСОБА_11( як пояснили сторони та це вбачається з матеріалів справи, таке виправлення відбулося після виходу з колгоспного двору ОСОБА_9 на підставі рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 27.05.1976 року), також проживають ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_7, суспільна група господарства: колгоспний двір (а.с. 234);

-з 1977р. по 1979 р. значиться прізвище голови сім'ї ОСОБА_11: вибула в м. Вінницю 10.05.1977р., залишились проживати ОСОБА_12 (дочка, працює колгосп ім. Кірова), ОСОБА_10 (зять, працює колгосп ім. Кірова) та ОСОБА_7 (внук, ІНФОРМАЦІЯ_1), суспільна група господарства: колгоспний двір (а.с.235);

-з 1980р. по 1982 р. значиться прізвище голови сім'ї ОСОБА_11: вибула в м. Вінницю 10.05.1977р.; ОСОБА_12 (дочка, працює колгосп ім. Кірова): вибула в Томашпіль 14.01.1981р.; ОСОБА_10 (зять, працює колгосп ім. Кірова): вибув по ном. № 5; ОСОБА_7 (внук, ІНФОРМАЦІЯ_1): вибув в Томашпіль 14.01.1981р., суспільна група господарства: колгоспний двір (а.с. 235 а);

-з 1983 р. по 1985 р. значиться прізвище голови сім'ї ОСОБА_11, вибула в м. Вінницю 10.05.1977р. та за 1983 та 1984 р.р. суспільна група господарства: колгоспний двір, за 1985 р. запис про суспільну групу господарства відсутній (а. с. 236)

Отже, домогосподарство зберігало статус колгоспного двору ще протягом трьох років після вибуття з нього останнього члена колгоспного двору ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в 1981 році.

-з 1986 по 1990 рік суспільна група «колгоспний двір» не значиться, проживаючих осіб немає (а.с. 237);

-з 1991 р. по 1995 рік суспільна група «колгоспний двір» не значиться, проживаючих осіб немає (а.с.238).

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали лише ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин слід дійти висновку, що двір за адресою АДРЕСА_1 Томашпільского району Вінницької області втратив статус колгоспного двору з 15 січня 1984 року (через три роки після вибуття 14.01.1981 року останніх членів колгоспного двору).

Надалі в будинку з 1998 року почав проживати ОСОБА_7, що підтверджено наявністю в його паспорті запису про реєстрацію в с. В. Русава 23.04.1998 року ( копія на а.с. 232).

З 2001 року є записи в погосподарських книгах, які свідчать про проживання в зазначеному будинку до сьогодні ОСОБА_7 (голова), ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_13 (сина), ОСОБА_13 (дочка) (а.с. 53 - 56).

Отже, видача 30.01.2003 року на ім'я ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, яке було видано на підставі рішення виконкому Томашпільської районної ради народних депутатів, - є правомірним та не порушує прав позивачів, так як вони не були власниками зазначеного домоволодіння.

Реєстрація позивачами 19 грудня 2014 року права власності на зазначений будинок на підставі рішення Томашпільського районного суду від 27.05.1976 року (а.с.13-14) не може слугувати підставою для визнання недійсним виданого 30.01.2003 року на ім'я ОСОБА_7 свідоцтва про право власності, оскільки на момент його видачі позивачі не були власниками згаданого домоволодіння.

Суд не приймає визнання позову ОСОБА_7, оскільки сторони стверджують і про це зазначено в позовній заяві, що наразі існує спір між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 щодо поділу майна подружжя, а тому він є зацікавленим в тому, щоб отримане ним свідоцтво про право власності на будинок було скасоване, так як він набув право власності на це майно в період перебування у шлюбі з ОСОБА_14.

За таких обставин, судом не встановлено порушень, які б свідчили про незаконність виданого на ім'я ОСОБА_7 свідоцтва про право власності чи про порушення прав позивачів, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.06.2017 року скасувати та ухвалити нове:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на боці відповідачів Великорусавська сільська рада про визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис А. Ю. Зайцев

підпис О. С. Панасюк

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета