Справа № 541/1795/15-ц
Провадження №2/541/35/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В.,

з участю секретаря судового засідання - Лисенко О.В., Олешко Н.А.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Краснодоні Луганської області, Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про перерахунок страхових виплат та стягнення заборгованості, треті особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Миргороді та Миргородському районі Полтавської області,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказував, що він з 01.02.1982 року по 18.04.2007 року працював на шахті «Суходільска-Східна», на теперішній час структурному підрозділі «Шахтоуправління «Суходільське-Східне» ПАТ «Краснодонвугілля», за професіями гірничого майстра, помічника начальника дільниці, старшого гірничого майстра, заступника начальника дільниці, виконуючого обов'язки начальника дільниці. За результатами огляду ВТЕК 04.07.1994 року йому був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 07.06.1994 року по 07.06.1996 року в зв'язку з професійним захворюванням пильовий бронхіт. Висновком ВТЕК від 04.10.1996 року йому повторно був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.07.1996 року по 07.06.1998 року. Висновком ВТЕК від 03.11.1998 року йому встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% з 01.11.1998 року по 03.10.2000 року. Висновком ВТЕК від 20.03.2001 року йому був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.11.2000 року безстроково. Наказом директора шахти «Суходільска-Східна» виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» № 391 від 11.07.1994 року, в зв'язку з частковою втратою професійної працездатності, йому призначені та виплачуються щомісячні страхові виплати з 07.06.1994 року в розмірі 20% щомісячно в сумі 998717 крб.

З дня призначення щомісячних страхових виплат з 07.06.1994 року по 01.04.2001 року (до утворення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань) підприємством неодноразово провадилося фактичне підвищення тарифних ставок (окладів) у відповідні періоди, на підставі загальнодержавних та галузевих нормативно- правових актів, а саме: в жовтні 1994 року, в лютому 1995 року, в березні 1995 року, в червні 1995 року, у вересні 1995 року, в жовтні 1996 року, в листопаді 1999 року.

Підприємством не проводилися належним чином перерахунки розміру щомісячних страхових виплат відповідно до вимог абзацу 5 пункту 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної ним працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ від 23 червня 1993 року № 472, із змінами, внесеними постановою КМУ № 492 від 18.07.1994 року, за яким перерахування розміру відшкодування шкоди провадиться в разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. Внаслідок цього підприємством йому було не доплачено страхові виплати: з 07.06.1994 року по 31.12.1994року - 4711623,91 крб. (47грн.12 коп.); за 1995 рік - 49782943,77 крб. (497 грн. 83 коп.); за період з 01.01.1996 року по 31.08.1996 року - 46466085,12 крб.(464,66 грн.), за період вересень-грудень 1996 року - 719,91 грн., всього за 1996 рік 1184,57 грн.; за січень-грудень 1997 року 2647,32 грн.; з січня по червень 1998 року - 1323,66 грн.; за листопад грудень 1998 року, в зв'язку з визначенням ступеня втрати працездатності 25% - 293,19 грн., загальна сума заборгованості за 1998 рік - 1616,85 грн.; за 1999 рік - 1591,85 грн., за 2000 рік - 3177 грн. 34 коп.; за період з січня по березень 2001 року - 657 грн. 36 коп. Загальна сума заборгованості відповідача ПАТ «Краснодонвугілля» по щомісячним страховим виплатам за період з 07.06.1994 року по 30.04.2001 року складає 12302,65 грн. Крім того підприємством передано в серпні 2001 року до ВД Фонду СНВ в м.Краснодоні Луганської області розмір відшкодування втраченого заробітку станом на 01.04.2001 року в сумі 205,00 грн. із середньомісячного заробітку 1025,00 грн. що підтверджується постановою Фонду № 5570 від 27.08.2001 року замість правильного розміру 424,13 грн. із середньомісячного заробітку 2120,65 грн. що стало причиною для невірного нарахування соціальних виплат Фондом відповідно до вимог ст. 29, 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»

В зв'язку з цим йому по теперішній час Фондом сплачуються щомісячні страхові суми в розмірі, який не відповідає дійсному розміру втраченого позивачем заробітку.

Відповідно до розрахунку, зробленого позивачем, недоплачена Фондом сума страхових виплат за період з 27.08.2001 року по 30.06.2014 року становить 108235 грн. 80 коп.

В червні 2014 року він звернувся до ПАТ «Краснодонвугілля» щодо перерахунку його щомісячних страхових виплат з 07.06.1994 року по 30.03.2001 року та надання довідки із правильним розміром відшкодування втраченого заробітку станом на 01.04.2001 року до відділення ВД Фонду СНВ в м.Краснодоні Луганської області і сплати заборгованості, але на своє звернення отримав відписку.

Оскільки порушені його права на отримання страхового відшкодування в зв'язку з частковою втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, позивач просив зобов'язати відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків па виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області визначити йому розмір щомісячних страхових сум з 01.07.2014 року в сумі 3416,61 грн. і сплачувати з 01.07.2014 року щомісячні страхові виплати в сумі 3416,61 грн. з подальшими перерахунками згідно законодавства та стягнути з цього відповідача на його користь заборгованість по щомісячним страховим виплатам з 27.08.2001 року по 30.06.2014 року станом на 01.04.2001 року у сумі 108235 грн. 80 коп. З відповідача ПАТ «Краснодонвугілля» просив стягнути на його користь заборгованість по щомісячним страховим виплатам з 07.06.1994 року по 30.03.2001 року у сумі 11272 грн. 18 коп.

Ухвалою суду від 31 січня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області (а.с.155 т.2).

Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Миргороді та Миргородському районі Полтавської області (а.с.40 т.3).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати на публікацію в газеті «Урядовий кур'єр» оголошення про виклик відповідача в судове засідання, заперечення проти позову відповідача ПАТ «Краснодонвугілля» та третіх осіб вважав безпідставними. При цьому пояснив, що ПАТ «Краснодонвугілля», в порушення пункту 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, не зроблено належним чином перерахунок страхових виплат, які належали йому до виплати, з урахуванням коефіцієнта підвищення тарифних ставок за період з липня 1994 року по березень 2001 року, що доводиться копіями особових рахунків по заробітній платі за період 1994-2001 роки, які посвідчені відповідачем ПАТ «Краснодонвугілля», тому саме з вини цього відповідача розмір щомісячних страхових виплат не відповідав у вказаний період і не відповідає зараз розміру, передбаченому законодавством, оскільки в зв'язку з тим, що Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України був переданий занижений розмір втраченого заробітку, Фонд продовжував платити страхові виплати виходячи з цього заниженого розміру, що спричинило виникнення заборгованості та невірний розмір щомісячних страхових виплат, які проводилися Фондом з 2001 року до 2014 року.

Представник позивача адвокат Акрітов К.К. (а.с.57, 58) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з тих підстав, що постановами Кабінету Міністрів України №720 від 20.10.1994 та №102 від 08.02.1995 року визначено, що підприємствам уставам організаціям необхідно провести перерахунок розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, одночасно з переглядом тарифних ставок і посадових окладів на величину їх фактичного підвищення. Величина їх фактичного підвищення (коефіцієнт підвищення) розраховується шляхом ділення середньомісячної суми заробітної плати після її підвищення на попередній її розмір. Проте з жовтня 1994 року ПАТ «Краснодонвугілля», не зважаючи на фактичне зростання посадового окладу, не збільшувало пропорційно суму страхових виплат, при цьому не зрозуміло чим керувався відповідач при визначенні розміру страхових виплат. Вважав, що в матеріалах справи достатньо доказів для того щоб перевірити розрахунки позивача, з яких видно, що відповідачем ПАТ «Краснодонвугілля» дійсно порушено право на призначення та виплату позивачу страхових виплат в належному розмірі, оскільки, як видно з особових рахунків, на підприємстві було реально проведено збільшення окладу ОСОБА_1, проте всупереч встановленим законодавством України вимогам не було пропорційно збільшено розмір страхових виплат. При цьому вважав що позовна давність на позовні вимоги ОСОБА_1 не поширюється.

Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Краснодон Луганської області в судове засідання не з'явився. Це відділення станом на час розгляду справи не виконало накази про переміщення з території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі (а.с.132, 133, 134 т.2), що унеможливлює належне повідомлення його судом про час і місце розгляду справи (а.с.103-104, 149т.2). За повідомленням Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (а.с.50 т.2) вказане відділення є юридичною особою, має самостійний кошторис, функції відділення у м.Краснодоні Луганської області не покладені на будь-яке інше відділення виконавчої дирекції Фонду.

Представник відповідача ПАТ «Краснодонвугілля» (а.с.116 т.2), в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.89 т.3), направив до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що підприємством провадилися перерахунки розміру щомісячних страхових виплат відповідно до вимог п.28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків. При цьому з розрахунком позивача не погодився, вважав його помилковим та неправильним з підстав невідповідності п.22 вказаних Правил. Вважав, що станом на момент передачі справи позивача до ВВД Фонду ССНВ, 205 грн. є правильною сумою щомісячної страхової виплати, яка складає саме 20% від середнього заробітку позивача. Крім того, вважав, що позивачем при зверненні до суду пропущено строк позовної давності. На підставі викладеного просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, при цьому про розгляд справи у його відсутність не заявив (а.с.112-113 т.2).

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області Стадник Е.Ж. (а.с.3, 39 т.3) в судовому засіданні вважала що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю з підстав, наведених у письмовому запереченні на позовну заяву (а.с.4-8 т.3). Зазначила, що доказів того, що при застосуванні коефіцієнтів, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, кожен раз відбулося зростання не тільки тарифної ставки, але й розміру заробітку в цілому, а також неправильного застосування підприємством коефіцієнтів при перерахунку страхового відшкодування позивачу, останнім надано не було.

Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Миргороді та Миргородському районі Полтавської області Івашина Е.Л. (а.с.159 т.2), надав письмові пояснення по суті позову (а.с.65-66 т.3), в судовому засіданні вважав, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в зв'язку з тим, що ним надано суду доказів, які б підтверджували законність застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок, що були зазначені у позовній заяві, отже наведені ним розрахунки є необґрунтованими та безпідставними. Також вважав, що позивач звернувся до суду поза межами позовної давності.

Враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, реалізовуючи положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та судового розгляду, суд визнав за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, оскільки положеннями цивільного процесуального законодавства України не визначено порядок повідомлення сторін, які перебувають на тимчасово непідконтрольній органам державної влади території України, про місце та час розгляд справи судом, та не передбачено можливості ухвалення в даному випадку будь-якого іншого процесуального рішення, крім розгляду справи по суті, а відповідач ПАТ «Краснодонвугілля» неодноразово належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання (а.с.1, 49, 67, 89 т.3), але від нього не надійшло до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Зважаючи на те, що Відділення виконавчої дирекції Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Краснодон Луганської області на час розгляду справи судом не виконало накази про переміщення робочих органів фонду з території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, що унеможливлює безпечний доступ до бухгалтерської та архівної документації, зокрема особової справи ОСОБА_1, виходячи з завдань цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави,враховуючи неможливість виконання встановленого ст.10 ЦПК України обов'язку суду сприяти здійсненню прав сторін у випадках, встановлених статтями 132, 133, 137 ЦПК України, шляхом забезпечення, витребування цих доказів або надання судового доручення щодо їх збирання, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наданих копій письмових доказів.

На підставі наданих копій документів судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.02.1982 року по 18.04.2007 року працював на шахті «Суходільська-Східна», яка на час звільнення була відокремленим структурним підрозділом «Шахтоуправління «Суходільське-Східне» ПАТ «Краснодонвугілля», за професіями гірничий майстер, помічник начальника дільниці, старший гірничий майстер, заступник начальника дільниці на підземних роботах, виконуючий обов'язки начальника дільниці на підземних роботах, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.25-30 т.1).

В період роботи на посаді заступника начальника дільниці на підземних роботах, на яку він був призначений 30.09.1986 року відповідно до наказу №348/к від 30.09.1986 року, за результатами огляду ВТЕК від 04.07.1994 року позивачу був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 07.06.1994 року по 01.07.1996 року в зв'язку з професійним захворюванням пильовий бронхіт (а.с. 31 т.1). Висновком ВТЕК від 04.10.1996 року йому повторно був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.07.1996 року по 07.06.1998 року. Висновком ВТЕК від 03.11.1998 року йому встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% з 01.11.1998 року по 03.10.2000 року. Висновком ВТЕК від 20.03.2001 року йому був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.11.2000 року безстроково (а.с.32, 34, 35, 36 т.1, а.с.28 т.2)). Наказом директора шахти «Суходільска-Східна» виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» від 11.07.1994 року № 391, в зв'язку з частковою втратою професійної працездатності, йому були призначені та виплачувалися з 07.06.1994 року щомісячні виплати на відшкодування втрати працездатності в розмірі 20% в сумі 998717 крб. (а.с.33).

На час виникнення спірних правовідносин питання відшкодування шкоди, завданої працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, були врегульовані Законом України «Про охорону праці» (ст.ст.11, 12) та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23 червня 1993 року, із наступними змінами. Обов'язок по відшкодуванню такої шкоди було покладено на власника підприємства, установи, організації, з якими потерпілий працівник перебував у трудових відносинах.

Відповідно до п.28 вказаних Правил (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.94 р. N 492) перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності; зміни складу сім'ї померлого; підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок /окладів/ працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору. Згідно зі змінами, внесеними до вказаного пункту постановою Кабінету Міністрів України: від 03.10.97 р. N 1100 це перерахування повинне було здійснюватись у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств.

Пунктом 3 Постанови КМУ від 20 жовтня 1994 р. № 720 «Про підвищення заробітної плати на державних підприємствах, в установах і організаціях», яка набрала чинності з 1 жовтня 1994 року, зобов'язано підприємства, установи і організації провести перерахунок розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, одночасно з переглядом тарифних ставок і посадових окладів на величину їх фактичного підвищення.

Як вбачається з копій особових рахунків про розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 з червня 1994 року по грудень 2001 року (а.с.58-81 т.1), які суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та отримані в порядку, встановленому законом (а.с.56 т.1, а.с. 29, 30, 31 т.2) з жовтня 1994 року ПАТ «Краснодонвугілля», не зважаючи на фактичне зростання посадового окладу позивача у 2,41 рази (з 932888 крб. до 2244000 крб.), не збільшило пропорційно суму відшкодування шкоди (з 998717 крб. до 2406907,97 крб.) а в наступні місяці хоч і сплачувало збільшений розмір відшкодування, але в меншому розмірі, ніж 2406907,97 крб., тобто у розмірі, що не був пропорційним зростанню посадового окладу позивача, внаслідок чого виникла та накопичувалась заборгованість по виплаті сум відшкодування шкоди. В подальшому, такі ж самі порушення були допущені вказаним відповідачем при підвищенні окладу позивача у березні 1995 року (а.с.60 т.1), вересні 1995 року, (а.с.62 т.1), жовтні 1996 року (а.с.66 т.1), листопаді 1999 року (а.с.80 т.1), а також невірний розмір відшкодування застосовувався при перерахунку суми відшкодування в зв'язку зі зміною ступеню втрати професійної працездатності у листопаді 1998 року (а.с.70 т.1) та листопаді 2000 року (а.с.83 т.1). Таким чином, за твердженням позивача, останній невірний перерахунок розміру відшкодування втраченого позивачем заробітку, внаслідок якого його розмір визначений у 205 грн., який був переданий відділенню ВД Фонду СНВ в м.Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області (а.с.39 т.1), був зроблений в листопаді 2000 року.

Статтями 71, 75, 76 ЦК УРСР (1963 року), чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, що містяться у п.п.1, 1-1, 1-2, 22 постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», з наступними змінами, загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права (позовна давність), встановлюється тривалістю у три роки. У випадку, коли вимоги потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів, раніше визначених судом чи роботодавцем, (у тому числі й у разі неправильного обчислення суми щомісячних платежів) при задоволенні позову кошти стягуються за час, що не перевищує трьох останніх років, які передували моменту звернення особи до суду.

Твердження представника позивача про те, що позовна давність на позовні вимоги ОСОБА_1 не поширюється, суд вважає безпідставним враховуючи наступне.

Дійсно, згідно з п.п. 3, 5 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю та вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).Проте за п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, яке діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, яке виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Право на позов у ОСОБА_1 виникло у листопаді 2000 року, з часу перерахунку та призначення йому виплати відшкодування в сумі 205 грн. Підстави для зупинення перебігу строку позовної давності чи переривання такого, передбачені ст.ст.77, 79 цього Кодексу, відсутні.

Вимоги, заявлені ОСОБА_1, не відносяться до тих, на які відповідно до ст. 83 ЦК УРСР (1963 року) позовна давність не поширюється. На той час спірні правовідносини були врегульовані ст. ст. 440, 456 ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, які не містили норми, відповідно до якої позовна давність не поширювалася на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Позовна давність відповідно до ст. 71 ЦК УРСР 1963 року для даних правовідносин сплила до 1 січня 2004 року. За положеннями ст. 80 ЦК УРСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позивачем не надано доказів наявності поважних причин пропуску строку позовної давності.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в позові до ПАТ «Краснодонвугілля» за закінченням строку позовної давності.

Відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції дійсній на дату передачі до Фонду особової справи ОСОБА_1), передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акта, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом.

Відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Відділенням виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні Луганської області постановою від 27 серпня 2001 року № 5570 з 01.08.2001 року було продовжено щомісячну страхову виплату втраченого заробітку позивачеві виходячи з вказаного розміру - 205 грн., та надалі здійснювалось перерахування розміру щомісячних страхових виплат, у випадках, встановлених ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (а.с.38, 40-55 т.1).

Отже, враховуючи вищевикладене, за період до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» та до передачі особової справи до Фонду в разі невірності визначення розміру відшкодування шкоди потерпілому відповідальність несе роботодавець, тому Відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні не може нести відповідальність перед позивачем.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні було продовжено позивачу виплату щомісячного відшкодування шкоди на підставі наданої роботодавцем довідки про розмір втраченого заробітку. Відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Краснодоні не несе відповідальності за вказаний роботодавцем розмір відшкодування шкоди у згаданій довідці, оскільки не має повноважень перевіряти правильність розміру втраченого заробітку потерпілого визначеного підприємством, тому дані виплати (у разі задоволення вимоги щодо неналежного перерахування роботодавцем відшкодування шкоди) підлягали б стягненню за час, що не перевищує трьох років з дати звернення до суду.

Відтак, оскільки судом не було задоволено вимогу щодо неналежного перерахунку розміру відшкодування шкоди позивачу, проведеного ПАТ «Краснодонвугілля» у листопаді 2000 року, вимога про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Краснодоні Луганської області на користь позивача недоплачених страхових сум за період з 27 серпня 2001 року по 30 червня 2014 року у сумі 108235,80 грн. є безпідставною і задоволенню не підлягає.

У вимозі позивача про зобов'язання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків па виробництві та профзахворювань у м. Краснодоні Луганської області визначити йому розмір щомісячних страхових сум з 01.07.2014 року в сумі 3416,61 грн. і сплачувати з 01.07.2014 року щомісячні страхові виплати в сумі 3416,61 грн. з подальшими перерахунками згідно законодавства суд вважає за необхідне відмовити, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості, що позивач звертався до цього відповідача з вимогою про призначення страхової виплати у вказаному розмірі і у такій йому було відмовлено, тому заявлення такої вимоги є передчасним.

Крім цього, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 7 від 08.07.94, № 11 від 30.09.94, № 15 від 25.05.98, № 9 від 24.10.2003 ) визначено, що при вирішенні спорів щодо перерахування розміру страхових виплат судам необхідно мати на увазі, що воно провадиться лише з підстав і в порядку, передбачених ст. 29 Закону N 1105-XIV. Суди не можуть провадити або зобов'язувати провадити перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну й соціальну допомогу з інших підстав, зазначених позивачем. Тому суд вважає що позивачем було невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати на публікацію оголошення в пресі, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Даних про наявність судових витрат у відповідачів у суду немає, тому питання відшкодування судових витрат на їх користь судом не вирішується.

Керуючись ст.1, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224-228, 293 ЦПК України, ст.ст. 71, 75, 76, 83, 440, 456 ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про охорону праці», Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Краснодоні Луганської області, Публічного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про перерахунок страхових виплат та стягнення заборгованості - відмовити.

Відповідачі можуть подати до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області заяву про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю. В. Сидоренко