Справа № 445/1781/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Сивак В. М.

з участю секретаря Захарчук Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Золочеві цивільну справу за позовом Золочівської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі позивача Львівської обласної ради до ОСОБА_2, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім.Ю.Липи», про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) - витрат на лікування, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинних дій, ?

встановив:

Золочівська місцева прокуратура Львівської області звернулася до суду в інтересах держави в особі позивача Львівської обласної ради до ОСОБА_2, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім.Ю.Липи», з вимогою стягнути з ОСОБА_2 в користь держави в особі Львівської обласної ради витрати, понесені комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім.Ю.Липи» на лікування потерпілого ОСОБА_3 у сумі 4230 грн. 63 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наслідок неправомірних дій відповідача потерпілий ОСОБА_3 змушений був перебувати на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім.Ю.Липи» з 17.08.2015 року по 02.09.2015 рік. За цей період на лікування потерпілого закладом було понесені витрати у розмірі 4 230,63 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачем на підставі ст.1206 ЦК України.

У судовому засіданні прокурор Золочівської місцевої прокуратури Львівської області позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав , викладених у позовній заяві.

Представник третьої особи на стороні позивача КЗ ЛОР "Львівській обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи" в судове засідання не з"явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що завдану шкоду він повністю відшкодував за вироком від 21.01.2016 р., вважає, що інших витрат він не повинен платити. Вказав, що в нього скрутне матеріальне становище та просив відмовити у задоволені позову.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 121 Конституції України визначено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються функції, серед яких представництво інтересів громадян та держави в суді, у випадках передбачених законом. Статтею 123 Конституції України закріплено, що організація і порядок діяльності прокуратури визначається законом.

Відповідно до ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави.

Суд встановив, що вироком Буського районного суду Львівської облоасті від 21.01.2016 року, винесеним у справі № 445/1929/15-к, ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у штрафу у розмірі 3 400,00 грн., що становить 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати транспортним засобом.

Як вбачається із змісту вказаного вироку, близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на околиці с.Червоне Золочівського району Львівської області, керуючи вантажним автомобілем марки «МАЗ-5546», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить філії «Золочіський райавтодор», порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року на №1306, а саме: п.п.2.3. а), 2.9. а), 10.1., 21.1., 28.2. б), 31.4.1. д.е), яке виразилось у тому, що на крутих спусках ОСОБА_2 - водій вантажного автомобіля, дозволена максимальна маса якого перевищу 3,5 т., під час стоянки на підйомах і спусках не користувався противідкотними упорами; всупереч забороні ПДР України, експлуатував транспортний засіб у якому стоянкова гальмова система при підключеному від трансмісії двигуні не забезпечувала нерухомий стан вантажного автомобіля на уклоні не менше, ніж 31%; перед початком руху не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху; перевозив пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в більшій кількості, що передбачена технічною характеристикою даного транспортного засобу; не перевірив та не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, не закачав повітря у компресор гальм, як це передбачено конструкцією автомобіля, почав здійснювати рух, внаслідок чого у автомобілі не спрацювали гальма, що призвело до виїзду вантажного автомобіля на автодорогу Львів-Тернопіль, поза межами перехрестя, та в подальшому з'їзд у правий кювет, де автомобіль зіткнувся із берегом кювету, внаслідок чого пасажири автомобіля «МАЗ-5549» ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Окрім цього, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993.

Згідно Довідки № 742 від 19.08.2016 року, виданої комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім.Ю.Липи» за час перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні у відділенні кістково-гнійної хірургії з 17.08.2015 р. по 02.09.2015 р. закладом були понесені витрати у розмірі 4 230,63 грн., з яких 330,36 грн. медикаменти; 330,36 грн. харчування; 771,20 грн. енергоносії; 2 241,49 грн. заробітна плата працівників; 560,15 грн. непрямі витрати.

Частиною 1 статті 1206 ЦК України встановлено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Частиною 3 статті 1206 ЦК України визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до частини 2 статті 1191 Цивільного кодексу України, держава, Автономна Республіки Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ N868 від 19.09.2012.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. здоров'я передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім.Ю.Липи», здійснюються за рахунок коштів обласного бюджету.

Відповідно до ст.ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) витрат на лікування, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3 від злочинних дій ОСОБА_2, вина якого підтверджена обвинувальним вироком суду від 21.01.2016 р., є обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 16, 60, 61, 88, 214, 215-218, 373 ЦПК України, ст.1166, 1191, 1195, 1206 ЦК України, Законом України «Про Прокуратуру», Конституцією України, Бюджетним Кодексом України, суд, -

вирішив :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1) в користь держави в особі Львівської обласної ради ( р/р 0001, за кодом класифікації доходів 21080500 "Інші надходження", відкритий в ГУДКСУ у Львівській області ) витрати, понесені комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім.Ю.Липи» на лікування потерпілого ОСОБА_3 у сумі 4230 грн. 63 коп. (чотири тисячі двісті тридцять грн. шістдесят три коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ядесят одну) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів з дня його проголошення, якщо не буде подана апеляційна скарга. У випадку подачі апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Сивак