Справа № 346/2664/17
Провадження № 22-ц/779/1450/2017
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Федорука Івана Миколайовича на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 7 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 7 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду представник ОСОБА_1 - Федорук І.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що після розлучення сторін, дочка проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. На даний час остання працює у Республіці Польщі. З метою забезпечення дитині достатнього рівня життя, фізичного, інтелектуального, морального та соціального розвитку ОСОБА_1 має намір час від часу виїджати з дочкою до Польщі. Позивач зобов'язується вживати всіх заходів, необхідних для безпечного перебування дитини за кордоном, і по закінченню зазначеного строку забезпечити повернення дитини в Україну. Крім того, такий виїзд дочки за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або на довгострокове перебування за межами України з інших причин. Цих обставин місцевий суд не врахував та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Тому просив рішення скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - Федорук І.М. доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи, грунтується на вимогах закону, а тому колегія суддів погоджується з ним виходячи з наступного.

Як правильно з'ясовано судом та підтверджується матеріалами справи сторони є батьками неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 27 травня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №38 (а.с.5).

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» у випадку відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Тобто, тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Отже, виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

При цьому, мають бути доведені обставини, які б свідчили про необхідність виїзду малолітньої дитини, за наявності чого одного з батьків може бути тимчасово позбавлено можливості спілкуватись з дитиною.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалась на те, що вона працює у Республіці Польщі та має намір за кордоном оздоровити дитину. Крім того, у зв'язку із проявами захворювання астматичного походження, доньці необхідне медичне обстеження та кваліфікована медична допомога. Однак, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини до Польщі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували необхідність виїзду дитини за кордон, офіційне працевлаштування позивача у Республіці Польщі. Не надано позивачем і належних та допустимих доказів щодо неможливості отримання нотаріальної згоди відповідача на виїзд дочки.

Не підтверджено цих обставин представником апелянта і в засіданні апеляційного суду. При цьому представлені ним докази щодо стану здоров'я доньки сторін та рахунок-фактура понесених позивачем для її оздоровлення в Польщі витрат стосувалися попереднього року, питання надання дозволу на виїзд дитини в якому розглядалося в 2016 році в іншому судовому провадженні.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федорука Івана Миколайовича відхилити, а заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 7 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин