22-ц/775/664/2017(м)
Головуючий І інстанції Васильченко О.Г. Єдиний унікальний номер 263/1667/17
Номер провадження 22-ц/775/664/2017(м)
Категорія 59 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.

ОСОБА_1,

секретар Сидельникова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Маріупольської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення посилаючись на те, що розпорядженням голови виконкому Жовтневої районної ради від 10 жовтня 1984 року № 143 йому, як інваліду II групи, виділено місце для стоянки автомобіля за адресою: пр. Миру, 117в в м. Маріуполі. На цьому місці він збудував гараж, яким користується більше 30 років. 17 вересня 2015 року він звернувся до Маріупольської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для встановлення металевого гаражу за вказаною адресою, однак це питання не було вирішено. Тому просив встановити факт того, ще неприйняття своєчасного рішення Маріупольської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування гаражу є мовчазною згодою ради, а також просив зобовязати Маріупольську міську раду затвердити проект землеустрою про відведення йому земельної ділянки для обслуговування гаражу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судовими повістками (а.с. 78, 79), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у позивача не виникло підстав для звернення до суду за захистом порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

З таким висновком не можна не погодитися.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням голови виконкому Жовтневої районної ради № 143 від 10.10.1984 року ОСОБА_2, як інваліду II групи, виділено місце для стоянки автомобіля за адресою: пр. Миру, 117-в в м. Маріуполі. За цією адресою ним був збудований гараж, яким він користується весь час.

17 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Маріупольської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для встановлення металевого гаражу за вказаною адресою, однак до теперішнього часу це питання не вирішено.

Крім того в судовому засіданні першої інстанції встановлено, що позивач самостійно розробляє проект землеустрою про що уклав договір з підприємством «Землі Приазовя», а також те, що із заявою про затвердження проекту землеустрою до відповідача він не звертався.

Згідно із ч. 1 ст. 3, ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В ч.1 ст. 256 ЦПК України наведений невичерпний перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином факти, що мають юридичне значення це факти, з якими закон повязує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів в розмірі не більше 0,01 гектара.

За положеннями ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 2 статті 123 ЗК України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За частиною 3 статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи наведене, у разі ненадання відповідним органом у місячний строк дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивованої відмови у його наданні, зацікавлена особа має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу та письмово повідомити про це відповідний орган.

Отже, ОСОБА_2 мав право після спливу місячного строку з дня реєстрації свого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо її відведення, замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, укласти договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для встановлення металевого гаражу та письмово повідомити про це відповідача.

Встановлення в судовому порядку факту «мовчазної згоди», тобто ненадання у місячний строк дозволу на розробку документації із землеустрою або мотивованої відмови, законом не вимагається, оскільки право замовити розроблення документації із землеустрою прямо передбачено ч. 3 ст. 123 ЗК України.

Тому у позивача не виникло підстав для звернення до суду за захистом порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Більш того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невиконання позивачем наведених вище прав і обовязків, оскільки матеріали справи не містять доказів укладення у встановленому законом порядку договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для встановлення металевого гаражу та доказів повідомлення про це відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції змін в Земельному Кодексі України, які відбулися після виникнення спірних правовідносин на підставі Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» від 18 лютого 2016 року є безпідставними, оскільки надання позивачу земельної ділянки в оренду для обслуговування гаражу має відбуватися без проведення земельного аукціону на підставі а. 2 ч. 2 ст. 134 ЗК України.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді В.М. Барков

ОСОБА_4

ОСОБА_1