УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Попович О.В.,

Мазур Л.М., СитнікО.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2012 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Гриня КостянтинаАндрійовича - на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKR0GK00000404 від 10 листопада 2006 року в розмірі 204 377,45 дол. США, що за курсом НБУ становило 1 632 975 грн

83 коп., звернуто стягнення на будинок загальною площею 121,20 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки із укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, із отриманням витягу з державного реєстру права власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, із можливістю здійснення публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») усіх, передбачених нормативно-правовими актами держави дії, необхідних для продажу предмета іпотеки.

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2012 року, обґрунтовуючи її тим, що

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», нормами якого встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

Зазначав, що майно, на яке звернуто стягнення згідно із вказаним заочним рішенням, є єдиним його житлом, в якому він проживає, а звернення стягнення на нього в період дії мораторію буде суперечити вимогам вказаного Закону України та порушить його права, а тому просив відстрочити виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2012 року.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2015 року, заяву ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення суду задоволено.

Відстрочено виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2012 року в частині звернення стягнення на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення суду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що житловий будинок, на який звернуто стягнення за судовим рішенням, відповідає вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому на час його дії не може бути звернуто стягнення на вказаний житловий будинок.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 листопада 2006 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № MKR0GK00000404, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 120 100 дол. США на купівлю будинку. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між 10 листопада 2006 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 121,20 кв. м, який розташований за адресою:

АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKR0GK00000404 від 10 листопада 2006 року у розмірі 204 377,45 дол. США, що за курсом НБУ становило 1 632 975 грн

83 коп., звернуто стягнення на будинок загальною площею 121,20 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки із укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, із отриманням витягу з державного реєстру права власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, із можливістю здійснення ПАТ «КБ «ПриватБанк» усіх, передбачених нормативно-правовими актами держави дії, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Звертаючись до суду із заявою про відстрочку виконання зазначеного рішення суду, ОСОБА_3 зазначав, що вказаний будинок був придбаний за кредитні кошти та є його єдиним житлом, а тому на нього розповсюджуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно з п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Тому установлений вказаним Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 вказаного Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а саме, що будинок загальною площею 121,20 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та на який було звернуто стягнення за заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2012 року, придбаний за кредитні кошти, є постійним місцем проживання ОСОБА_3, в якого немає іншого нерухомого майна, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що на нього розповсюджується положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для відстрочення виконання заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2012 року, оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» набрав чинності після ухвалення даного рішення є безпідставними.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Разом з тим мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

НормиЗакону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції, з огляду на вищезазначене, самі по собі не можуть бути підставою для скасування рішення суду апеляційним судом.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15.

Беручи до уваги зазначене та враховуючи, що на момент розгляду справи заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2012 року в частині звернення стягнення невиконане, при цьому мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, є виключною обставиною, що не передбачена ст. 373 ЦПК України, законним та обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відстрочки його виконання на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді заяви про відстрочку виконання рішення суду були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Гриня Костянтина Андрійовича відхилити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від

23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

О.В. Попович

О.М. Ситнік