Справа №490/3160/17 09.10.2017 09.10.2017 09.10.2017
Провадження №22-ц/784/2153/17
Справа №490/3160/17
Провадження № 22-ц/784/2153/17 Суддя суду 1 інстанції Гуденко О.А.
Категорія 55 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого - Самчишиної Н.В.,

Суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

Із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

За участю: позивача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» про захист трудових прав,

встановила:

10 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» про захист трудових прав.

Позивач зазначав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду провідного інженера.

14 вересня 2016 року наказом № 169-к його звільнено з займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю.

За період його роботи, з листопада 2014 року утворилася заборгованість по заробітній платі, яка станом на день звільнення становила 82 186 грн. 77 коп. та не була виплачена і в день звільнення. Його заяви про виплату заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, згідно ст. 44 КЗпП України, відповідачем проігноровані.

Судовий наказ виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 22 серпня 2016 року, за яким з відповідача було стягнуто 57 086 грн. 78 коп. заборгованості по заробітній платі, не виконано. Залишок заборгованості по заробітній платі становить 25 099 грн. 99 коп., які не виплачені на час звернення до суду.

Посилаючись на викладене та порушення його трудових прав, позивач просив стягнути з відповідача:

- 25 099 грн. 99 коп. заборгованості по заробітній платі;

- 17 942 грн. 10 коп. вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України;

- 15 651 грн. 61 коп. компенсацію втрати частини доходів з листопада 2014 року;

- 53 826 грн. 30 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14 вересня 2016 року по 31 березня 2017 року;

- 67 200 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок несвоєчасного отримання належної йому заробітної плати.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2017 року позов задоволено частково.

-2-

З відповідача на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 25 099 грн. 99 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 15 000 грн., компенсації інфляційних втрат 13 673 грн. 62 коп., 7 339 грн. 83 коп. вихідної допомоги та компенсації моральної шкоди 3 000 грн. Крім того, з відповідача на користь держави стягнуто 1 280 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив його змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації інфляційних втрат та вихідної допомоги.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що його вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 25 099 грн. 99 коп. та компенсації спричиненої моральної шкоди, оцінивши відшкодування в 3000 грн., є обґрунтованими та доведеними.

Вирішуючи спір про стягнення вихідної допомоги, суд виходив з підставності таких вимог позивача в розмірі 7 339 грн. 83 коп. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції розрахував з 14 вересня 2016 року по 31 березня 2017 року, як за 182 дні, а не 198 днів, як зазначав позивач, в розмірі 49 476 грн. 70 коп., та вважав за можливе його зменшити з урахуванням розміру співмірності з сумою заборгованості до 15 000 грн. В обґрунтування розрахунків середнього заробітку та вихідної допомоги, суд поклав довідку підприємства від 26 грудня 2016 року № 342 про його середньоденний заробіток в сумі 271 грн. 85 коп.

До того ж, суд, вважав, що межею наданого позивачем розрахунку компенсації інфляційного знецінення заробітної плати з листопада 2014 року по вересень 2016 року є лютий 2017 року включно, тому визначив його в сумі 13 673 грн. 62 коп.

Колегія не погоджується з усіма висновками суду першої інстанції.

Стаття 115 КЗпП України передбачає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Положення статті 44 КЗпП України передбачають виплату вихідної допомоги при припиненні трудового договору з підстав, зокрема внаслідок порушення власником законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективний договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

-3-

Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 3,4 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ДП «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара», обіймаючи посаду провідного інженера.

14 вересня 2016 року наказом № 169-к він був звільнений з роботи за ст. 38 ч. 3 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7).

При звільненні позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2014 року по вересень 2016 року та вихідна допомога згідно положень ст. 44 КЗпП України.

22 серпня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ (набрав законної сили 02 серпня 2016 року), яким з відповідача стягнуто 57 086 грн. 78 коп. заборгованості по заробітній платі станом на 13 червня 2016 року. Стягнення за цим наказом не провадились.

Виходячи з довідки підприємства від 26 грудня 2016 року № 341, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19 грудня 2016 року по заробітній платі (за червень - вересень 2016 року) становила 25 099 грон. 99 коп.

Згідно довідки підприємства від 26 грудня 2016 року № 342 середньоденний заробіток позивача складав 271 грн. 85 коп. (а.с.10).

-4-

Встановивши зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3, оскільки, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, він має право на отримання від підприємства заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, вихідної допомоги за ст. 44 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та моральної шкоди у зв'язку з невчасним отриманням заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі 25 099 грон. 99 коп., вихідної допомоги 7 339 грн. 83 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 15 000 грн. та моральної шкоди - 3000 грн.

При обрахуванні суми вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вірно взяв до уваги довідку підприємства від 26 грудня 2016 року № 342 про середньоденний заробіток позивача, який обчислений відповідно абз. 3- 4 п.2, п.п. 4, 8 вищезазначеного Порядку. Як встановлено у вересні 2016 року позивач був звільнений, в зв'язку з чим працював неповний місяць, в розрахунок середнього заробітку, як вірно зазначено у довідці Підприємства, слід брати його заробітну плату за липень та серпень 2016 року, яка становила 4 893 грн. 22 коп., тому середньоденна - 271 грн. 85 коп., виходячи із такого розрахунку: 3 526 грн. 38 коп. + 1 366 грн. 84 коп. : 18 робочих днів у цих місяцях.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що середньоденна заробітна плата позивача складала 484 грн. 17 коп., виходячи з довідки Підприємства від 26 грудня 2016 року № 341, в якій за липень 2016 року позивачу нарахована заборгованість в сумі 4 239 грн. 43 коп., та за серпень 2016 року - 4 475 грн. 58 коп., не заслуговують на увагу, оскільки з згідно розрахункових листів за липень 2016 року нарахування оплати відпусток у сумі 1 740 грн. та за серпень 2016 року - 4 192 грн. 90 коп., Підприємством вірно, відповідно до п. 4 Порядку, не враховано при визначені середньоденного заробітку.

Отже, при вирішенні спору про стягнення вихідної допомоги, згідно положень ст. 44 КЗпП України, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір такої допомоги у 7 339 грн. 83 коп., а не 17 942 грн. 10 коп., як вважав позивач.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно застосував правову позицію Верхового Суду України, викладену у постанові від 13 березня 2017 року у справі № 6-259цс17, застосувавши співмірність при визначені розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є правом суду. При цьому, колегія суддів погоджується із запереченнями відповідача про те, що період, що підлягає оплаті середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 14 вересня 2016 року по 31 березня 2017 року станом на 31 березня 2017 року становить 138 робочих днів, а не 182 грн., як вважав суд першої інстанції, та становить = 37 515 грн. 30 коп. (138 робочі дні х 271 грн. 85 коп.). Проте, на думку колегії, це не вплинуло на правильність остаточних висновків суду щодо розміру середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум.

До того ж, з урахуванням обставин справи, суд першої інстанції при визначенні компенсації позивачу моральної шкоди правомірно врахував ступінь та глибину моральних страждань позивача, характер протиправних дій роботодавця, їх тривалість та обсяг завданих страждань.

-5-

Стягнута судом сума відповідає принципу розумності та справедливості. І в цій частині сторони рішення суду не оскаржували.

Тому рішення суду в частині стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та моральної шкоди, на підставі ст. 309 ЦПК України, підлягає залишенню без змін.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про суми компенсації втрати частини доходів, оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація громадянам втрати ними частини доходів у зв'язку з несвоєчасною їхньою виплатою з 2001 року проводиться відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати».

Відповідно до ст. 2 Закону № 2050 і п. 3 Постанови № 159, у разі затримки працедавцем виплати нарахованих доходів (зарплати індексації, інших доходів), які отримують фізичні особи у гривнях на території України і які не мають одноразового характеру, на один і більше календарних місяців, такий роботодавець в місяці погашення заборгованості по зарплаті одночасно нараховує компенсацію у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Але якщо невчасна виплата зарплати відбулась за виною працівника, тоді зазначена компенсація не нараховується (ст. 5 Закону №2050).

Механізм розрахунку компенсації докладно описано у п. 4 Порядку №159. Суму компенсації обчислюють, помноживши нарахований, але не виплачений грошовий дохід за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) на приріст індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації. Отриманий добуток слід поділити на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюють множенням місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу (оприлюднених Держстатом). При цьому індекси споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, і місяці, що передує виплаті заборгованості, до розрахунків не беруть.

У разі якщо індекс інфляції за період невиплати доходу, розрахований наростаючим підсумком, не перевищував 100%, то компенсація не нараховується.

Як встановлено роботодавцем не виплачена заборгованість по заробітній платі перед позивачем за період з листопада 2014 року по травень 2016 року в сумі 57 086 грн. 78 коп. та з червня по вересень 2016 року - 25 099 грн. 99 коп.

Саме за вищезазначеними правилами позивачем в позові розрахована компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, та вірно визначено, що розмір компенсації становить 15 651 грн. 61 коп., з чим погоджується колегія суддів.

З наведеного у позові розрахунку компенсації вбачається, що позивач просив стягнути компенсацію до березня 2017 року включно, а не до лютого 2017 року, як вважав суд першої інстанції. Таким чином, стягненню підлягає 15 651 грн. 61 коп., а не як помилково зазначив суд першої інстанції 13 673 грн. 62 коп.

-6-

Таким чином, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати підлягає зміні.

З відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто 15 651 грн. 61 коп. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню 1 241 грн. 91 коп. несплаченого судового збору за подання апеляційної скарги (43,46% задоволених вимог майнового характеру + немайнового характеру). З відповідача на користь держави підлягає стягненню 699 грн. 81 коп. судового збору в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.303,308,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації втрат частини доходу у зв'язку з порушенням термінів їх виплати змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 15 651 (п'ятнадцять тисяч шістсот п'ятдесят одну) гривень 61 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1 241 грн. 91 коп. для оплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» на користь держави 699 грн. 81 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова