Номер провадження: 22-ц/785/2239/17
Головуючий у першій інстанції Терзі І.Г.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Одеса

У 2004 році позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і в обґрунтування позовних вимог посилався на те,що у зв'язку з виявленим порушенням «Правил користування електричної енергії» ,відповідач допустила порушення та безоплатно користувалася електричною енергією, внаслідок чого позивачу був спричинений збиток у розмірі 4943,24 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав ,просив задовольнити.

Рішення ухвалено у відсутність відповідача.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2004 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ ЕК «Одесаобленерго» 4344,54 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ,суд першої інстанції виходив з того,що відповідачем було допущено порушення «Правил користування електричною енергією для населення» внаслідок чого позивачу було спричинені збитки у розмірі 4943,24 грн. .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

З матеріалів справи вбачається , що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2004 року з ОСОБА_2 на користь ВАТ ЕК «Одесаобленерго» в особі Ізмаїльських електромереж було стягнуто 4344,54 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.1-а).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні участі не приймала.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 30.12.2000 року ,ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_4 і після укладення шлюбу присвоєні прізвище дружині «ОСОБА_2» (а.с.16).

В провадженні Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2004 року.

30.06.2016 року постановою головного державного виконавця Волкогоновим О.О. Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, при примусовому виконанні рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2004 року накладено арешт на майно ОСОБА_2.(а.с.7).

Відповідно до довідки Саф'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 536 від 27.04.2009 року ОСОБА_2 з 2004 року проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 (а.с.20).

Відповідно до довідки Саф'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 484 від 19.03.2008 року ОСОБА_4. з 2004 року проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 (а.с.48).

Власником домоволодіння ,розташованого за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_4. на підставі договору дарування від 18.11.2002 року (а.с.17).

08.07.2004 року ОСОБА_4 уклав з ПАТ ЕК «Одесаобленерго» договір про користування електричною енергією та є абонентом ,абонентський рахунок № НОМЕР_2 (а.с.21).

З рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.04.2008 року вбачається ,що 16.01.2002 року працівниками ПАТ ЕК «Одесаобленерго» був складений акт № 08571 про порушення Правил користування електричною енергією та була визначена сума збитку у розмірі 4344,54 грн..

Відповідно до довідки Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.07.2016 року справа № 2-873/2004 року знищена (а.с.10).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.03.2017 року було частково відновлено втрачене судове провадження за позовом ПАТ ЕК «Одесаобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення суми , в частині судового рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2004 року (а.с.113-114).

В судовому засіданні ОСОБА_2 колегії суддів пояснила, що вона не є власником будинку АДРЕСА_1 ,про існування рішення їй стало відомо у 2016 році проте, з 2004 року на їх адресу постійно приходили повідомлення від відповідача щодо наявності заборгованості боргу за електроенергію у розмірі 4344,54 грн.,з цього приводу її чоловік звертався до суду з позовом .У 2004 році чоловік уклав договір на електропостачання будинку № 41.

В судовому засіданні представник ПАТ ЕК «Одесаобленерго» колегії судді пояснив,що пройшло майже 13 років ,ніяких документів не збереглося . Позивач проживаючи з чоловіком повинна була знати про існування судового рішення. Вважає що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Україна є демократичною, правовою державою; людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність;

утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 1, частини перша, друга статті 3 Конституції України) .

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Основного Закону України) . Конституційний Суд України в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Згідно ст.129-1 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенством права.

Суд ухвалює рішення іменем України, судові рішення є обов'язковими до виконання.

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейській Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див.: п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Українське національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для оскарження заочного рішення до вищестоящого суду у разі відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви про його перегляд.

Однак така свобода розсуду не може бути необмежена.

У кожному випадку суду слід встановити чи виправдовують причини втручання у принцип res judicata стосовно часу або підстав для такого втручання.

У даній справі рішення суду, постановлено тринадцять років тому - в серпні 2004 року.

Зазначивши, що вирішення питання щодо строків на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, Європейський Суд з прав людини постійно нагадує, що такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняття рішень у їхній справі.

Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, п.27, «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року, п.41 справи «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують втручання у принцип res judicata підстави для поновлення строків для оскарження, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

В даному випадку ОСОБА_2 проживаючи з чоловіком ОСОБА_4 за адресою, будинок АДРЕСА_1 , з 2004 року отримуючи вимоги ПАТ ЕК «Одесаобленерго» про наявність боргу у розмірі 4344,54 грн.., та з врахуванням того, що між ОСОБА_4 та ПАТ ЕК «Одесаобленерго» вирішувалися спори в судовому порядку про що, позивач була особисто обізнана та з приводу примусового виконання судового рішення від 30.08.2004 року відкрито та триває виконавче провадження про ,що також позивачу було відомо проте , ОСОБА_2 в розумні інтервали часу не вживала заходів щоб дізнатися про стан судового рішення та у встановленому законом порядку в апеляційний суд рішення від 30.08.2004 року не оскаржила. Це рішення набрало законної сили.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 стало відомо про існування зазначеного рішення випадково лише в 2016 році, не відповідають обставинам справи.

У справі «Трегубенко проти України», розглядаючи доводи Уряду про виправдання втручання у майнові права заявника з посиланням на те, що таке втручання було спрямоване на правильне застосування законодавства, Європейський Суд з прав людини зробив висновок про те, що, хоча правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес», але, виходячи із обставин справи, цей інтерес мав на меті порушення основних принципів правової певності (визначеності) та доступу до суду (див. п.54).

Таким чином ,домагання ОСОБА_2 щодо скасування рішення суду лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення буде порушувати фундаментальний принцип правової визначеності та право на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не вірно було встановлено її прізвище та суд першої інстанції не звернув уваги на те,що вона не була власником домоволодіння ,що є безумовною підставою для скасування рішення суду з метою правильного застосування законодавства, з урахуванням обставин даної справи, до уваги не приймається.

З урахуванням викладеного, підстав для скасування рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2004 року немає.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О.Погорєлова