Справа № 310/939/17
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.,

при секретарі - Корнієнко Н.І.,

за участі: третьої особи ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_1, про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30.10.2005 року вона уклала з відповідачем договір позики, за яким передала ОСОБА_4 60000 грн. на умовах повернення боргу за першою вимогою. Зазначений договір сторони уклали у письмовій формі та на підтвердження отримання грошових коштів відповідач надала розписку та повідомила, що бере гроші в борг на придбання та улаштування будинку.

В грудні 2016 року вона попросила відповідача повернути частину боргу в розмірі 30000 грн. ОСОБА_4 повідомила, що памятає про борг і буде намагатися його повернути. Проте, до теперішнього часу грошові кошти від відповідача вона не отримала.

Просила стягнути на її користь з ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 30000 грн. за розпискою від 30.10.2005 року.

В судові засідання 11.05.2007 року, 02.06.2017 року позивач ОСОБА_3 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. 11.03.2017 року позивачем до суду подана заява про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду не надходило заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити. Пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Розписка, копія якої додана позивачем до позову, має фіктивний характер, оскільки житловий будинок був придбаний подружжям ОСОБА_4 на грошові кошти, які брав в борг особисто ОСОБА_1 На даний час в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а отже даний позов поданий до суду з метою збільшити частку ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку , що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Частиною 2 ст. 545 ЦК України встановлено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

За змістом ч. 3 ст. 545 ЦК України підтвердженням виконання боржником зобовязання є наявність у нього боргового документа.

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_3 посилалася на розписку від 30.10.2005 року, копію якої додала до позовної заяви. З вказаної розписки вбачається, що 30.10.2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладали договір позики. За даним договором ОСОБА_3 передала в борг ОСОБА_4 60000 грн., а остання зобовязалася повертати борг за першою вимогою позикодавця.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах загальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Третя особа ОСОБА_1, посилаючись на фіктивний характер наданої позивачем розписки, просив витребувати у позивача її оригінал та призначити у справі судову технічну експертизу для визначення давності її виконання.

Однак позивач ОСОБА_3 в судові засідання 11.05.2017 року, 02.06.2017 року не зявилася, оригінал розписки від 30.10.2005 року суду не надала.

Ухилення позивача від явки до суду та не надання оригіналу розписки від 30.10.2005 року суд оцінює за правилами ч.1 ст. 146 ЦПК України.

З огляду на викладене та аналізуючи докази згідно із ст. ст. 58, 59, 212 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а отже позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 57 -61, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко