Справа № 373/109/17 Головуючий у І інстанції Свояк Д. В.
Провадження № 22-ц/780/4211/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 3 02.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької міської ради, Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України», Управління справами Верховної Ради України, Міністерства аграрної політики та продовольства України, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Фонд державного майна України про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом і просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1. Посилається на те, дане житло надане йому для проживання без видачі відповідних документів на вселення. Він вже більше 10 років відкрито, безперервно та добросовісно володіє та користується даним житлом. Займана ним квартира не відноситься до державного житлового фонду Переяслава-Хмельницької міської ради, тому він не має можливості отримати дану квартиру в порядку, що визначений Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та змушений звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що відповідно до копії паспорта позивача його місце проживання зареєстровано у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідок Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради №2102 від 12.12.2011 та №1929 від 09.11.2012 ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також встановлено, що з акту депутата №112 від 04.10.2016 вбачається, що позивач та треті особи проживають за зазначеною адресою з 1993 року по даний час.

Встановлено, що 19.10.2012 між позивачем та ПАТ «Київоблгаз» укладено договір №140/ПГ відповідно до якого позивачу передано у безоплатне користування вузол обліку природного газу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Встановлено, що 11.09.2014 між позивачем та КП «ВУЖКГ» укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Як вбачається з довідки КП «ВУЖКГ» №31 від 01.02.2017 квартира АДРЕСА_3, не відноситься до житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста, та не перебуває на балансі КП «ВУЖКГ».

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності від 15.11.2001 №212-2 Головному селекційному центру України належить приміщення магазину, що розташований в будинку №2-б по вулиці Новокиївське шосе в місті Переяслав-Хмельницький. Зазначене також підтверджується витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що приміщення по вул.Новокиївське шосе, 2-б, які визначаються позивачем як квартира №50, є частиною приміщень магазину, тому визнання права власності на квартиру за набувальною давністю не може йтися, як добросовісність заволодіння позивачем спірного приміщення, який заволодів чужим майном без належного правового оформлення хоч і з дозволу власника.

Так, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який ґрунтується на вимогах закону виходячи з наступного.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію.

Відповідно до копії листа Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 12.10.2016 №07-19-2138 1988 року Укрплемоб`днання передало у власність територіальній громаді міста Переяслав-Хмельницький за актом прийому передачі 48-квартирний 5-ти поверховий будинок, що знаходиться за адресою: вул.Новокиївське шосе, 2-б, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область.

Натомість, колегія суддів звертає свою увагу на те, що матеріали справи відсутні будь які докази того, що вказаний 48 квартирний будинок був переобладнаний у 50-ти квартирний будинок.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що даному випадку відсутній предмет спору, оскільки вказана квартира №50 не являється житлом та не є окремим нерухомим обєктом, а є частиною нежитлового підсобного приміщення, що входить до складу магазину, який є державною власністю в особі Верховної Ради України та знаходиться на балансі Державного сільськогосподарського підприємства «Головний селекційний центр України, та перебуває у повному господарському віданні останнього.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції проте, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання права власності на квартиру за набувальною даністю., не доведення та не надання останнім належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що посилання позивача на наявність правових підстав для визнання права на нерухоме майно, а саме на квартиру № 50, що знаходиться за адресою вул. Новокиївське шосе, 2-б, у місті Переяслов-Хмельницький за набувальною давністю не відповідають вимогам закону є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: