Справа № 265/2110/17
Провадження № 2/265/804/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 травня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Щербіна А.В.,

при секретарі Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» про стягнення заробітної плати, індексації, компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» про стягнення заробітної плати, індексації, компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначав, що працював у ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на посаді начальника будівельного управління та наказом підприємства від 31.01.2017 року його було звільнено за переведенням. На час звільнення відповідач не здійснив із ним остаточного розрахунку та заборгував заробітну плату у загальній сумі 40970,99 гривень. Крім того, з вересня 2015 року відповідач безпідставно не виплачує індексацію заробітної плати, що призвело до утворення боргу перед позивачем у сумі 15380,22 гривень. Просив стягнути з відповідача на свою зазначені суми заборгованості, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 1286,43 гривень, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 11244,80 гривень.

В ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги, в остаточній редакції які зводяться до наступного. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із виплати заробітної плати за період з липня 2016 року по грудень 2016 року включно у сумі 40970,99 гривень; індексацію заробітної плати за період з вересня 2015 року по листопад 2016 року у сумі 15380,22 гривень; компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати у сумі 1286,43 гривень, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2017 року по 17 травня 2017 року у загальній сумі 28513,60 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, діюча на підставі довіреності, у судове засідання не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали та не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку.

Представник відповідача - ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання систематично не з'являється, правову позицію по суті пред'явлених вимог не зазначив, клопотання про розгляд справи у його відсутність суду не надав.

З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних письмових матеріалів, що відповідатиме положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Встановлено, що наказом ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» за № 117-к від 28.01.2002 року позивача ОСОБА_1 було зараховано на посаду майстра будівельного управління М-5 та наказом за № 97-к від 31.01.2017 року звільнено з підприємства на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України за переведенням на іншу роботу.

Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Аналогічні положення закріплені змістом ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листків підприємство ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» нарахувало та не виплатило на його користь заробітну плату у загальній сумі 40970,99 гривень, а саме: за липень 2016 року - 1607,06 гривень; серпень 2016 року - 6757,50 гривень; вересень 2016 року - 6757,50 гривень; жовтень 2016 року - 8180,50 гривень; листопад 2016 року - 7181,75 гривень; грудень 2016 року - 7803,10 гривень. Вказані суми складають борг із урахуванням вже утриманих податків, зборів та обов'язкових платежів.

Представник відповідача, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання підприємством законодавчого обов'язку щодо своєчасної виплати заробітної плати працівникам, а отже не оспорює факту утворення перед позивачем заборгованості із заробітної плати у наведених розмірах.

Таким чином, позивачеві залишається не виплаченою заробітна плата у загальній сумі 40970,99 гривень і саме ця сума підлягає стягненню на його користь з відповідача ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» без утримання з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов'язкових платежів.

Крім того, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що йому залишається невиплаченою індексація заробітної плати за період з вересня-листопаду 2015 року та компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно вимог ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року N 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (в редакції до 24.12.2015 р.). Як зазначено у ст. 2 вказаного Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до таких доходів відноситься оплата праці (грошове забезпечення).

Аналогічне визначення містить Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ від 17.03.2003 р. № 1078 (в редакції до 24.12.2015 року), відповідно до п. 4 якого, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно п. 5 вказаного Порядку, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації (в редакції до 24.12.2015 р.).

Як вбачається з розрахунку позивача ОСОБА_1 за період з вересня 2015 року по листопад 2016 року включно йому не нараховувалася та не сплачувалася така індексація в загальній сумі 15380,22 гривень.

Розглядаючи наданий позивачем розрахунок індексації заробітної плати, за відсутності заперечень з боку відповідача у цій частині вимог, суд приймає його до уваги, зважаючи при цьому на його відповідність вимогам чинного законодавства.

В сенсі наведених норм та викладених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позову у цій частині, а тому стягує з відповідача на користь позивача зазначену суму індексації заробітної плати, як встановлену в ході судового розгляду справи.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 в частині стягнення грошової компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року).

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач також зобов'язаний здійснити виплату позивачеві компенсації, передбаченої Законом.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок).

Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Як вбачається з розрахунку позивача ОСОБА_1 сума грошової компенсації за несвоєчасно виплачену йому заробітну плату станом на день розгляду справи складає 1286,43 гривень.

Відповідачем даний розрахунок грошової компенсації не спростовано, а тому суд також приймає його до уваги у якості належного та допустимого доказу, та стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти у наведеному розмірі.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Крім того, відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року роз'яснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За положеннями статті 117 КЗпП України умовою для покладення на роботодавця відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є дійсно наявність вини підприємства.

Ураховуючи, що заявлені позовні вимоги є своєрідним відшкодуванням завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, у даному випадку застосуванню підлягають й положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідач в ході судового розгляду фактів наявності вини щодо непроведення із позивачем повного розрахунку у день його звільнення не спростував.

Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного.

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно із п. 4 даного Порядку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Встановлено, що у грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 не працював, а тому для розрахунку середнього розміру заробітної плати суд враховує його заробітну плату за жовтень-вересень 2016 року, а саме 8500,00 гривень та 5506,29 гривень відповідно, та кількість фактично відпрацьованих у зазначений період годин, а саме 279 годин при 40-годинному робочому тижні.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку складає 401,60 гривень ((8500,00+5506,26)/279х8).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України № 11535/0/14-16/13 від 05 серпня 2016 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік», середньостатистична кількість робочих днів при сорокагодинному робочому тижні у період з 01.02.2017 року по 17.05.2017 року становить - 71 робочих дні.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2017 року по 17 травня 2017 року становить 28513,60 гривень (401,60х71), і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 861,51 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43,55,124 Конституції України, ст.ст. 3,10,11,60,224-226 ЦПК України, ст.ст. 1,24 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.115,116,117 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» про стягнення заробітної плати, індексації, компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, заборгованість із виплати заробітної плати у сумі 40970 (сорок тисяч дев'ятсот сімдесят) гривень 99 копійок, без утримання із зазначеної суми податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період в сумі 15380 (п'ятнадцять тисяч триста вісімдесят) гривень 22 копійок, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 1286 (одна тисяча двісті вісімдесят шість) гривень 43 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 28513 (двадцять вісім тисяч п'ятсот тринадцять) гривень 60 копійок, а разом 45180 (сорок п'ять тисяч сто вісімдесят) гривень 25 копійок, з утриманням з цих сум передбачених законом податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 861 (вісімсот шістдесят одна) гривня 51 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги, яка має бути подана до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні при розгляді справи мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ____________________________________________________