Справа №584/126/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/978/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Бойка В. Б. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 12 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 12 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму понесених останньою судових витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив той факт, що відповідач не виконала свої зобовязання. Отримавши гроші, вона тривалий час не оформляла договір купівлі-продажу квартири. Належну їй квартиру та гараж відповідач йому не продала, а продала іншій особі. Безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 56000 грн. не повернула.

Щодо відшкодування моральної шкоди вказує, що внаслідок незаконних дій з боку відповідача він зазнав моральних страждань, оскільки у нього сталися серцеві напади в результаті чого він потрапив до лікарні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4, яка заперечувала проти скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2014 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 29000 грн. в рахунок часткової оплати вартості квартири АДРЕСА_1 (а.с. 51).

18 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Шосткинського УМВС України в Сумській області з заявою про проведення розслідування за фактом привласнення незаконним шляхом грошових коштів ОСОБА_4 (а.с. 10-11).

Відповідно до висновку Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області від 23 березня 2015 року, подальшу перевірку за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами в сумі 29000 грн. припинено у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення (а.с. 8).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_3 15 березня 2017 року встановлено ІІ групу інвалідності (а.с. 80).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав допустимих та переконливих доказів, які б підтверджували факт незаконного заволодіння відповідачем розпискою та спростували б твердження відповідача про те, що розписку було отримано в обмін на повернення нею позивачу 29000 грн. та всупереч положенням ч. 1 ст. 218 ЦК України не надав доказів, які б підтверджували, що 6000 грн. та 21000 грн. були отримані відповідачем в рахунок платежів за продаж належної їй квартири.

Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачем не було надано суду доказів порушення його прав.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 1212 ч.1 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

В силу абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України, у випадку недодержання вимоги щодо письмової форми правочину заперечення однією із сторін факту його вчинення або оспорювання його окремих частин може доводитися лише письмовими доказами та іншими засобами доказування, причому рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Судом першої інстанції на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема, оригіналу розписки від 17 липня 2014 року, наданої ОСОБА_4, встановлено, що у передбаченій законом письмовій формі сторонами було вчинено лише правочин щодо передачі відповідачу 29000 грн. в рахунок продажу квартири.

Суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень та надавши їм відповідну правову оцінку в порядку, передбаченому ст. 212 ЦПК України, прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач незаконно заволоділа розпискою і, що вказана розписка була отримана нею в обмін на повернення позивачу 29000 грн.

Доказів того, що 6000 грн. позивач направив поштовим переказом ОСОБА_4 та 21000 грн. передав в рахунок платежів за продаж квартири, позивач всупереч положенням ч. 1 ст. 218 ЦК України суду не надав.

Отже з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтованим є висновок суду про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 1212 ЦК України, для стягнення зазначених сум коштів, як безпідставно набутого майна.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Позивач не довів факт завдання відповідачем моральних страждань. Тому у суду першої інстанції не було підстав для притягнення її до цивільно-правової відповідальності за завдання моральної шкоди.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -