Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2017 року

Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Сліпенко Р.Ю.,

при секретарі Казмірчук П.Б.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайвороні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради про визнання рішення недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права користування спільним майном та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_4 міської ради №426 від 27.01.2012 року, яким затверджено висновки про технічний стан будівель у домоволодінні відповідача в частині затвердження технічного стану споруди водонепроникливого вигребу та передачі його у власність відповідача; зобовязання ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні вигрібною ямою та визнання за позивачем права нею користування і стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн./

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою м. Гайворон, Кіровоградської області, вул. Піонерська 4. По сусідству з ним, в будинку по вул. Піонерській 4-А в м. Гайвороні проживає відповідач. До грудня 2011 року вказані будинки були єдиним двоквартирним житловим будинком з однією адресою та земельною ділянкою. При будівництві будинку для його обслуговування була спорудженя єдина каналізаційна яма (вигріб), яка була обєктом користування кожного жителя цього будинку та перебувала на земельній ділянці спільного користування. 22.12.2011 року, рішенням №401 ОСОБА_4 міської ради, двоквартирному житловому будинку по вул. Піонерській 4, було надано статус житлового будинку садибного типу та виділено в окремі домоволодіння з присвоєнням присадибним земельним ділянкам окремих адрес, а саме: вул. Піонерська 4 та вул. Піонерська 4А. Попоредньо, рішенням ОСОБА_4 міської ради №411 від 08.09.2011 року позивачу та відповідачу було встановлено площу земельних ділянок по фактичному користуванню. Рішенням ОСОБА_4 міської ради від 27.01.2012 року №426 було затверджено висновки про технічний стан будівель у домоволодінні відповідача, а саме житлового будинку з господарськими спорудами, а також водонепроникливого вигребу, який перебував у спільному використанні. Даний водонепроникливий вигріб виявився на присадибній земельній ділянці прилеглій до домоволодіння відповідача, яка здійснивши його державну реєстрацію, позбавила позивача можливості користуватись спільною каналізаційною ямою, штучно перекривши каналізаційну трубу та заборонивши доступ до вигребу. В звязку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним цивільним позовом.

В судовому засіданні позивач заявлений позов повністю підтримав. Пояснив, що в результаті розподілу між сторонами присадибних земельних ділянок раніше двохквартирного будинку, водонепроникливий вигріб опинився на присадибній земельній ділянці відповідача та остання не дає йому можливості користуватися ним, шляхом штучного перекриття каналізаційної труби. Про оскаржуване рішення міської ради дізнався лише в 2014 році.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заявлений позов не визнала повністю. Зазначила, що позивач раніше вже неодноразово звертався до суду з тотожніми позовами щодо користування вигрібною ямою, яка знаходиться на належній їй земельній ділянці. В попередніх позовах ОСОБА_2 було відмовлено та рішення суду набрали законної сили. Просить в цьому позові відмовити в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності про що подала до суду відповідну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала. Пояснила, що в 2011 році між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було узгоджено площі земельних ділянок, які потім і було між ними розподілено. В звязку з цим вважає рішення міської ради законним та просить в позові відмовити також в звязку з пропуском строку позовної давності.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представників, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити. Виходячи з наступного.

Згідно ст.1 протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна або майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку, встановленому законом. При цьому позивачем не надано доказів, що домоволодіння № 4-а каналізаційна яма по вул. Піонерській м. Гайворон Кіровоградської області відповідачкою приватизована незаконно.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, до грудня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в двоквартирному житловому будинку, який мав єдину адресу: вул. Піонерська, 4 в м.: Гайвороні та спільно користувалися вигрібною ямою, яка знаходилася на прибудинковій території цього будинку (а.с.21, т. 1), хоча ще 02.07.1992 року Кравець.М.І. свою квартиру №1 викупив у Дистанції цивільних споруд Одеської залізниці (а.с.20, т. 1)

Із змісту цього договору вбачається, що вигріб ОСОБА_2 не купував.

За спільною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішенням десятої сесії ОСОБА_4 міської ради шостого скликання №411 від 08.09.2011 р. ОСОБА_2 встановлено (виділено) площу присадибної ділянки по вул. Піонерській, 4 кв.№1 розміром 873, 0 кв.м. по фактичному користуванню, а ОСОБА_3 АДРЕСА_1 розміром меншим- 760,0 кв.м. (а.с.17, т. 1).

Рішенням виконкому ОСОБА_4 міської ради №401 від 22.12.2011 р. двоквартирному будинку №4 по вул. Піонерській в м. Гайвороні надано статус житлового будинку садибного типу, а квартири виділено в окремі домоволодіння з окремими адресами.

Присадибній земельній ділянці ОСОБА_3 площею 760 кв.м. надано адресу: вул. Піонерська, 4-А, а присадибній ділянці площею 873 кв.м. ОСОБА_2 залишено адресу: вул. Піонерська, 4 (а.с. 18).

Рішенням виконкому ОСОБА_4 міської ради № 426 від 22.01.2012 р. відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухомість від 07.02.2002 року затверджено висновки КП «Будпроект» про технічний стан будівель по вул. Піонерській, 4-А (житлового будинку, інших будівель та споруд, у тому числі водонепроникливого вигрібу), зобов'язано БТІ оформити право власності на ці будівлі за ОСОБА_3 (а.с. 19, т. 1).

На підставі даного рішення ОСОБА_3 отримала свідоцтво від 22.02.2012 р. про право власності на зазначене нерухоме майно по вул. Піонерській, 4-А (а.с. 13, т. 1), яке зареєстроване в БТІ 22.02.2012 р. (а.с. 14, т. 1).

У свою чергу рішенням виконкому ОСОБА_4 міської ради №663 від 26.09.2012 р. за ОСОБА_2 визнано право приватної власності на домоволодіння в м. Гайвороні по вул. Піонерська, 4 та зобов'язано БТІ взамін договору купівлі-продажу від 02.07.1992 року на підставі рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради від 22.12.2011 р. «Про надання статусу садибного житлового будинку двоквартирному будинку по вул. Піонерській, 4» видати ОСОБА_2 свідоцтво про право приватної власності на це домоволодіння (а.с. 15, т. 1).

ОСОБА_2 це свідоцтво отримав 21.11.2012 року, за яким житловий будинок по вул. Піонерській, 4, будівлі і споруди, окрім вигріба є його власністю (а.с. 11, т. 1). Це свідоцтво зареєстровано 22.11.2012р. (а.с. 12, т. 1).

Наведене свідчить про те, що за спільною заявою позивача і ОСОБА_3 були визначені дві окремі садиби з точно визначеною площею земельних ділянок, кожен із власників отримав у власність ті будівлі, які знаходяться на виділених їм у користування,земельних ділянках. До того ж ОСОБА_3 приватизувала свою ділянку,що підтверджується наданою позивачем копією Державного акту серії ЯК №092794 виданого їй за рішенням №833від 14.06.2012 р. ОСОБА_4 міської ради.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що рішення №426 від 27.01.2012 року про передачу у власність ОСОБА_3 будівель і споруд є незаконним оскільки воно ґрунтувалося на попередній домовленості сторін.

Крім того позивач в прохальній частині своєї позовної заяви не просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на зазначені будівлі (повністю чи частково), видане відповідачу ОСОБА_3, що вказує на те, що оспорюваним рішенням права позивача не порушуються (ст.З ЦПК), дане рішення міськради є правовим актом індивідуальної дії, його дія закінчується виконанням цього рішення, а саме, оформленням права власності на ОСОБА_3, яке позивач не оспорює, а лише просить визнати за ним право користування вигрібом, який є власністю відповідачки. Отже підстави для захисту прав та інтересів позивача відсутні, оскільки він не є власником вигрібу, не укладав будь-яких правових угод щодо цього майна.

Відповідно до статей 391,393,396 ЦК вимоги, які заявив позивач у позовній заяві можуть заявлятися лише власником, або особою, яка має право на чуже майно.

Таким чином, суд вважає що позивач звернувся до суду за захистом неіснуючого права. В звязку з цим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобовязання відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні вигрібною ямою і стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За правилами ч. З ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, шо є самостійною підставою для цього.

Отже відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивуючи свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог, суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Так як, судом встановлено безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 суд залишає поза розглядом питання пропущення ОСОБА_2 строків позовної давності на яких в судовому засіданні наголошувала відповідачка.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.16, 267, 321, 328, 345, 391, 393, 396, 345 ЦК України; ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради про визнання рішення недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права користування спільним майном та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі .

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції (Гайворонський районний суд), шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Р. Ю. Сліпенко

Дата документу 29.05.2017