Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1607/17
Провадження № 2/433/858/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2017 року

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Певної О.С.,

при секретарі Книшові О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з відповідним позовом звернулась позивач, яка в обґрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_3. Згідно свідоцтва про право власності від 13.05.1999 її матері ОСОБА_5 належить ? частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.1999 їй та її матері ОСОБА_5 після смерті батька належить у рівних долях ? частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, тобто по 1/8 частині кожній. На ? частину нерухомого майна спадщина не оформлена. При цьому, 13.05.1999 її матір'ю ОСОБА_5 відносно неї було вчинено заповіт, яким ОСОБА_5 після своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідає їй. Таким чином, на даний час вона є спадкоємицею ? частини домоволодіння за законом після смерті її батька та спадкоємицею 5/8 частин домоволодіння за заповітом після смерті її матері, при цьому, вона є власницею 1/8 частини даного нерухомого майна, в зв'язку з чим вказане домоволодіння має належати в цілому їй, одна вона не має можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. На підставі викладеного, просить визнати за нею право власності на вказане спадкове майно.

В судове засідання позивач не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність та визнає позовні вимоги (а.с. 23).

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав.

У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд.

Судом було встановлено, що факт смерті ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 актовий запис №62 від 07.07.1997 року (а.с. 10).

Факт смерті ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, актовий запис №98 від 01.08.2004 року (а.с. 11).

Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та її померлими батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05.04.1969 року (а.с. 12).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 22.04.2000, шлюб між позивачем та ОСОБА_6 розірвано. Після розірвання шлюбу позивач відновила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_5 (а.с. 13).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, ОСОБА_1 16.11.1974 року уклала шлюб з ОСОБА_7, про що свідчить зміна її прізвища (а.с.17).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 25.05.1983, відповідач 25.05.1983 року уклала шлюб з ОСОБА_8, про що також свідчить зміна її прізвища (а.с.18).

Факт родинних відносин між відповідачем ОСОБА_2 та її померлими батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 25.08.1964 року (а.с. 18).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.1999 ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_3 належить у рівних долях ? частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, тобто по 1/8 частині кожній (а.с. 20).

Згідно копії свідоцтва про право власності від 13.05.1999, ОСОБА_5 належить право власності на ? частку в спільному майні, набутому за час шлюбу з ОСОБА_3 (а.с. 21). Таким чином матір позивачі успадкувала після смерті свого чоловіка 5/8 частин майна останнього.

При цьому, 13.05.1999 матір'ю позивача ОСОБА_5 було вчинено заповіт, яким ОСОБА_5 після своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідає ОСОБА_1 (а.с. 19).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, що також підтверджується копією рішення Троїцького районного суду Луганської області від 21.11.2005 (а.с. 24).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10380580 від 13.04.2006, ОСОБА_1 зареєстровано власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Згідно копій технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 14-16), ОСОБА_1 зареєстровано власником 7/8 частко житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Крім того, зі змісту рішення Троїцького районного суду Луганської області вбачається, що на час розгляду даної справи право на спадщину ? частини померлого ОСОБА_3 мають сестри ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_9 в розмірі по 1/8 кожна. ОСОБА_9 в чинному порядку відмовилася від своєї частки в спадщині ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, що підтверджується заявою від її імені.

Відповідач ОСОБА_2 від прийняття спадкового майна відмовилася, шляхом подання відповідної заяви (а.с. 23).

Отже, після смерті батька не успадкованою залишилася частина майна за законом, яку позивач прийняла в строк та порядку, визначеному законом, але на сьогоднішній день не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку з незалежних від неї причин.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом».

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли як під час дії ЦК УРСР, так і під час дії ЦК України, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася до набрання чинності ЦК України, а після смерті ОСОБА_5 - після набрання чинності ЦК України, в зв'язку з чим, суд керується відповідними нормами, які діяли під час виникнення певних спірних правовідносин.

Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно змінено заповітом.

Відповідно до ст.525 ЦК УРСР, норми якої діяли на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач є спадкоємцем майна померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_5, прийняла спадщину у відповідному порядку, та оформила лише спадкування за заповітом після смерті матері, яка померла пізніше, та частину спадщини після смерті батька, однак спадщину за законом після смерті батька, яку вона оформила частково, дооформити позбавлена можливості, а також враховуючи, що відповідач позов визнала, права інших спадкоємців не порушено, що встановлено рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 21.11.2005, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.1217, 1218, 1220, 1223 ЦК України, ст.ст. 524, 525, 529 ЦК УРСР, ст.ст. 78, 81, 131 ЗК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57-65, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 02 жовтня 2017 року.

Суддя О.С. Певна

4

Певна

29.09.17