Справа № 214/1590/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 травня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
за участю: секретаря судового засідання Бєлікової О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені ОСОБА_1» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональне відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості з орендної плати, -
Представник позивача звернувся до суду з позовом 18.03.2016 року, уточнивши та збільшивши предявлені вимоги, востаннє 21.03.2017 року (а.с.145-147), просив суд: стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь Криворізького коледжу економіки та управління ДВНЗ «КНЕУ імені ОСОБА_1» заборгованість з орендної плати в сумі 53 992,52 грн., яка складається із суми боргу з орендної плати станом на 18.06.2015 року 22 342,92 грн. та нарахованих станом на 15.03.2017 року штрафних санкцій: пені 18 399,11 грн., компенсації інфляційних нарахувань в розмірі 11 570,18 грн., 3% річних 1680,31 грн.; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн.
В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 03.06.2013 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та ФОП ОСОБА_2 укладено договори оренди нерухомого майна за №12/02-5279-ОД, № 12/02-5278-ОД, що належить до державної власності, а саме приміщення гаражних боксів площею 143,72 кв.м., та майданчика для стоянки автомобілів площею 404 кв.м., розташовані за адресою: вул. Ватутіна, 37-а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, з оформленням 03.06.2013 року відповідних актів приймання-передачі їх орендареві. Балансоутримувачем майна є Криворізький коледж економіки та управління ДВНЗ «КНЕУ імені ОСОБА_1». Сторонами погоджені строк дії договору оренди з 03.06.2013 року по 02.06.2014 року та розмір орендної плати за користування майном у співвідношенні: 50 % до державного бюджету за місцем реєстрації орендаря у податковій інспекції у розмірі 533,43 грн.; 50% - балансоутримувачу у розмірі 533,43 грн. В подальшому, відповідно до п.10.1 договорів оренди та п.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договори оренди пролонгувались до 02.06.2015 року. Натомість, порушуючи вимоги ст.5.19 договору, орендар, не попередивши орендодавця про свій намір щодо припинення договору, залишила обєкт оренди, не повернувши майно за актом приймання-передавання. Тому, 18.06.2015 року позивач був вимушений комісійно скласти акт приймання державного окремого нерухомого майна, яке є предметом оренди, що перебуває на його балансі, фактично отримавши назад це майно 18.06.2015 року. Оскільки протягом дії договору оренди відповідач неналежним чином не виконувала свої зобовязання в частині внесення орендної плати, виниклу станом на 18.06.2015 року заборгованість з орендної плати в сумі 22 342,92 грн., на яку в порядку ст.625 ЦК України позивачем нараховані інфляційні втрати, 3% річних та пеня, представник позивача просив суд стягнути з відповідача в примусовому порядку.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, предявлені уточнені вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилася, повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи від неї на адресу суду не надходило.
Згідно позиції, викладеної в запереченнях проти позову, ОСОБА_2 предявлені позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначила, що дійсно 03.06.2013 року між нею, діючою на той час як ФОП, та Регіональним відділенням фонду державного майна України по Дніпропетровській області було укладено договори оренди нерухомого майна з державної власності приміщення гаражних боксів та майданчика для стоянки автомобілів, розташованих за адресою: вул. Ватутіна, 37 а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, балансоутримувачем яких є Криворізький коледж економіки та управління ДВНЗ «КНЕУ імені ОСОБА_1». Фактично передача майна відбулась 03.06.2013 року з оформлення актів. Відповідно до п.3.6 договорів орендна плата до державного бюджету та на рахунок балансоутримувача нею сплачувалась належним чином. За місяць до закінчення строку дії договорів, тобто до 02.06.2014 року, вона подала орендодавцю заяви про намір на продовження терміну дії договорів оренди, проти чого ніхто не заперечував. Натомість 02.10.2014 року нею було отримано лист про розірвання договорів оренди, а 03.10.2014 року за розпорядженням керівництва Криворізького коледжу на майданчику автостоянки та гаражних боксах вимкнуто світло, зачинено ворота і зобовязано в строк до 05.10.2014 року звільнити орендовану територію. Спроби вирішити питання жодного результату не дали, у звязку з чим 30.10.2014 року вона вимушена була припинити свою підприємницьку діяльність Оскільки договори оренди розірвано з ініціативи балансоутримувача 01.10.2014 року, майно їм повернуто 01.10.2014 року, в силу ч.6 ст.762 ЦК України починаючи з цього часу вона звільнена від обовязку по сплаті орендної плати з огляду на припинення договірних відносин.
Представник третьої особи Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Згідно письмових пояснень (а.с.99-102), не заперечували проти задоволення предявлених позивачем вимог у звязку з дійсністю неналежного виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань по сплаті орендної плати за договорами оренди. Підтвердили, що дійсно 03.06.2013 року між ФОП ОСОБА_2 та Регіональним відділенням фонду державного майна України по Дніпропетровській області було укладено договори оренди нерухомого майна з державної власності приміщення гаражних боксів та майданчика для стоянки автомобілів, розташованих за адресою: вул. Ватутіна, 37 а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, балансоутримувачем яких є позивач по справі. Строк дії договорів визначено до 02.06.2014 року, однак з огляду на відсутність заяв з боку орендаря щодо припинення чи зміни умов договору, їх дію пролонговано до 02.06.2015 року. Свої зобовязання по внесенню орендної плати ОСОБА_2 не виконувала, про припинення підприємницької діяльності не повідомила, у звязку з чим з 30.10.2014 року дію договорів оренди було припинено, а фактично орендоване майно повернуто 18.06.2015 року, а тому нарахування позивачем заборгованості до вказаної дати та заявлення вимоги про її стягнення з відповідача в судовому порядку вважають обґрунтованим та таким, що відповідає п.3.11 договорів оренди.
Оцінюючи характер предмету спору, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності сторін на підставі наявних доказів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача.
Суд, враховуючи позицію сторін по справі, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом, що регламентовано ст. 4 ЦПК України.
Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини.
Судом встановлено, що 03.06.2013 року між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Дніпропетровській області як орендодавцем та ФОП ОСОБА_2 як орендарем укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за № 12/02-5278-ОД (а.с.9-16), за умовами п.1.1 якого орендар прийняв від орендодавця у строкове платне користування державне окреме нерухоме майно приміщення гаражних боксів площею 143,72 кв.м., розміщене за адресою: вул. Ватутіна 37-а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, що перебуває на балансі Криворізького коледжу економіки та управління ДВНЗ «КНЕУ імені ОСОБА_1» (а.с.9).
Відповідно до п.1.2 договору (а.с.9), майно передано в оренду з метою використання в якості боксу для стоянки автомобілів.
Сторонами погоджений розмір орендної плати та порядок її сплати, а саме відповідно до п.п.3.1-3.6 договору (а.с.10) орендна плата за базовий місяць розрахунку березень 2013 року становить 1066,86 грн., перший місяць оренди червень 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за квітень, травень, червень 2013 року. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачеві щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорційного розподілу у співвідношенні: 50 % до державного бюджету за місцем реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділення державного казначейства у розмірі 533,43 грн.; 50% балансоутримувачеві 533,43 грн. відповідно до розрахунку (а.с.16).
03.06.2013 року між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Дніпропетровській області як орендодавцем та ФОП ОСОБА_2 як орендарем укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за № 12/02-5279-ОД (а.с.17-23), за умовами п.1.1 якого орендар прийняв від орендодавця у строкове платне користування державне окреме нерухоме майно майданчик для стоянки автомобілів площею 404 кв.м., розміщене за адресою: вул. Ватутіна 37-а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, що перебуває на балансі Криворізького коледжу економіки та управління ДВНЗ «КНЕУ імені ОСОБА_1» (а.с.17).
Відповідно до п.1.2 договору (а.с.17), майно передано в оренду з метою розміщення стоянки автотранспорту.
Сторонами погоджений розмір орендної плати та порядок її сплати, а саме відповідно до п.п.3.1-3.6 договору (а.с.18) орендна плата за базовий місяць розрахунку березень 2013 року становить 1220,62 грн., перший місяць оренди червень 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за квітень, травень, червень 2013 року. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачеві щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорційного розподілу у співвідношенні: 50 % до державного бюджету за місцем реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділення державного казначейства у розмірі 610,31 грн.; 50% балансоутримувачеві 610,31 грн. відповідно до розрахунку (а.с.24).
Крім того, відповідно до п.5.11 договорів оренди (а.с.12,20), орендар зобовязаний здійснювати витрати, повязані з утримання орендованого майна, у тому числі на компенсацію плати податку на землю на рахунок балансоутримувача.
Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку, що фактично між ОСОБА_2 та Криворізьким коледжем економіки та управління ДВНЗ «КНЕУ імені ОСОБА_1» виникли майнові відносини, повязані із зобовязаннями, що виникли із договорів оренди (найму) державного майна та регулюються положеннями глав 53,58 ЦК України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
Оскільки на момент звернення орендодавця до суду з вимогою про стягнення з орендаря заборгованості по орендній платі ОСОБА_2 припинила свою підприємницьку діяльність, що стало підставою для припинення провадження у справі з вирішення цього спору Господарським судом Дніпропетровської області згідно ухвали від 10.12.2015 року (а.с.8), а тому спір підлягає вирішенню місцевим судом загальної юрисдикції відповідно до ст.15 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької на іншої діяльності.
Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Як слідує з п.1 ч.1 ст.287 ГК України, ст.5 Закону України «Про оренду державного або комунального майна», орендодавцями державного та комунального майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.
Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду державного або комунального майна», фізична особа, яка бажає укласти договір оренди державного майна з метою використання його для підприємницької діяльності, до укладення договору зобов'язана зареєструватись як суб'єкт підприємницької діяльності.
Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України договір є однією із підстав виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку).
Аналізом обставин справи та вказаних матеріальних норм суд приходить до висновку, що сторонами в рамках договорів оренди нерухомого майна за №12/02-5279-ОД, № 12/02-5278-ОД від 03.06.2013 року є відповідач ОСОБА_2 як орендар та Регіональне відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області як орендодавець. Договір є консесуальним, оплатним, двостороннім по відношенню до сторін та в силу своєї специфіки укладений з додержанням вимог, визначених ст.9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Криворізький коледж економіки та управління ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені ОСОБА_1», з яким узгоджувалися договори оренди від 03.06.2013 року та засвідчувався факт передачі обєктів оренди орендареві за актами, хоч і не стороною за договором, однак є третьою особою із окремим статусом «Балансоутримувач», на користь якої укладені договори із обмеженим обсягом його правомочностей: права на отримання 50% орендної плати згідно п.3.6 договорів; обовязку контролювати фактичне використання зазначеного в договорі орендованого державного майна п.9.3 договорів.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 01.02.2017 року у справі №6-2360цс16, правом оспорювати правочин, вимагати проведення реституції, відшкодування збитків, завданих неналежним виконання зобовязань, ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи».
Враховуючи, що діючий ЦК України не містить застережень, що позивачем може бути лише сторона правочину, в той час як укладені договори оренди нерухомого майна передбачають виникнення у балансоутримувача права на отримання орендної плати від орендаря, у випадку порушення останнім обовязку по її сплаті, балансоутримувач вправі самостійно звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Хоча Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області як сторона орендодавця і здійснює контроль за надходженням орендної плати до державного бюджету, визначає розмір орендної плати згідно Методики розрахунку, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, однак не вправі обмежувати права позивача на захист прав та звернення до суду у випадку спричинення збитків.
Визначаючи наявність матеріально-правового аспекту захисту цивільних прав та інтересів Криворізького коледжу економіки та управління ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені ОСОБА_1» як позивача суд зясовує доведеність факту їх порушення з боку відповідача.
Відповідно до ст.29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.
Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання.
Предявляючи вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати, позивач посилався на те, що з 30.10.2014 року відповідач припинила свою діяльність як ФОП, а тому зобовязана була повернути орендодавцем обєкти оренди в погодженому сторонами порядку із оформленням відповідних актів прийому-передачі обєкта оренди. Однак суд не може повністю погодитись з такими доводами представника позивача з наступних підстав.
Частиною 3 ст.46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Відповідно до ст.ст.51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст.47-49 Закону України «Про відновленняплатоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Аналогічна позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом України в постанові від 04.12.2013 року у справі № 6-125цс13.
За змістом ч.1 ст.763, 764 ЦК України, договір найму майна укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Так, відповідно до п.10.1 договорів оренди (а.с.14, 22), договори, кожен окремо, укладено строком на 1 рік з 03.06.2013 року по 02.06.2014 року включно. У раз відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов договору, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, наданою відповідно до п.5.20 договору, може бути продовжений на тих же умовах.
Згідно відповіді Криворізького коледжу економіки та управління ДВНЗ «КНЕУ імені ОСОБА_1» за № 05-431 від 28.05.2014 року (а.с.70), керівництво коледжу не заперечувало проти продовження дії договору оренди № 12/02-5278-ОД від 03.06.2013 року строком на 3 роки, заборгованість по орендній платі була відсутня.
Відтак, вказані договори оренди від 03.06.2013 року є пролонгованими на тих самих умовах, передбачених договором, що відповідає положенням ст.ст.759, 763, 764 ЦК України, ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та кореспондується з п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» № 12 від 29.05.2013 року.
Крім того, факт пролонгації дії договорів оренди до 02.06.2015 року не заперечував і представник позивача, вказуючи на це в позові в обґрунтування своїх вимог та доводів (а.с.3).
Таким чином, враховуючи, що договори оренди майна від 03.06.2013 року було пролонговано, не дивлячись на припинення відповідачем господарської як ФОП 30.11.2014 року, що не є безумовною підставою для попередження про припинення договірних відносин відповідно до п.10.9 договорів оренди (а.с.15, 23), зобовязальні відносини продовжували існувати, а тому доводи позивача щодо припинення дії договорів з 30.11.2014 року, а відтак і не виконання орендарем обовязку з повернення орендованого майна є помилковими та ґрунтуються виключно на субєктивній оцінці зобовязальних відносин сторін.
За приписами ст.ст.526, 530, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ч.3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.
Факт передачі Регіональним відділенням фонду державного майна України по Дніпропетровській області в користування ОСОБА_2 орендованого державного нерухомого майна підтверджується відповідними актами приймання-передачі (а.с.25,26), підписаними сторонами без будь-яких зауважень чи застережень із узгодженням із балансоутримувачем Криворізьким коледжем економіки та управління ДВНЗ «КНЕУ імені ОСОБА_1», що суд розцінює як належне виконання договірних зобовязань з боку орендодавця та балансоутримувача, що також визнано відповідачем згідно її позиції, викладеної в запереченнях проти позову.
Однак, як вказували представники позивача та третьої особи, ОСОБА_2 свої зобовязання по своєчасній сплаті орендної плати не виконувала, направлені на її адресу вимоги Криворізького коледжу економіки та управління ДВНЗ «КНЕУ імені ОСОБА_1» від 24.04.2014 року за № 04-0285, від 24.03.2015 року за № 03-014 відносно погашення наявної заборгованості в добровільному порядку не виконувала (а.с.29,30).
Натомість такі доводи суд оцінює критично, оскільки вони частково спростовуються наданою відповідачем ОСОБА_2 відповіддю Криворізького коледжу економіки та управління ДВНЗ «КНЕУ імені ОСОБА_1» за № 05-431 від 28.05.2014 року (а.с.70), згідно якої станом на звітну дату, тобто 28.05.2014 року, заборгованість перед бюджетом у ОСОБА_2 відсутня, що суд розцінює як обставини добровільного виконання відповідачем досудової вимоги від 24.04.2014 року (а.с.29) щодо сплати наявної станом на 01.04.2014 року заборгованості в сумі 3854,81 грн., а відтак належне виконання нею своїх зобовязань по внесенню орендної плати станом на 28.05.2014 року.
Проводячи хронологічний аналіз між вказаними доказами суд приходить до висновку, що посилання позивача на наявність у відповідача заборгованості по орендній платі станом на 24.04.2014 року є недоведеними.
Крім того, 08.09.2014 року в рахунок погашення заборгованості по орендній платі за договором №12/02-5279-ОД від 03.06.2016 року відповідачем внесено 2 657,84 грн., а за договором № 12/02-5278-ОД від 03.06.2016 року 2322,96 грн., що підтверджується квитанціями №2,3,7,8 АТ «УКРСИББАНК» від 08.09.2014 року (а.с.79,80).
Згідно розрахунку заборгованості з орендної плати згідно п.3.1 договорів (а.с.149-161), дійсний розмір заборгованості станом на 18.06.2015 року за договором оренди №12/02-5279-ОД від 03.06.2016 року становить 11 910,08 грн., а за договором оренди № 12/02-5278-ОД від 03.06.2016 року 10 432,84 грн., з урахуванням внесених у вересні 2014 року відповідачем ОСОБА_2 коштів в рахунок її погашення.
Враховуючи обґрунтованість та доведеність наданого позивачем розрахунку заборгованості по орендній платі, починаючи з 24.02.2014 року обсягом наявних в матеріалах справи доказів, а також правомірність нарахування орендної плати до 18.06.2015 року дати фактично повернення орендованого майна орендодавцеві згідно комісійних актів обстеження та приймання нерухомого майна від 18.06.2015 року (а.с.27,28), що узгоджується з п.3.11 договорів, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог в цій частині та необхідність їх задоволення.
Доводи відповідача стосовно того, що після припинення своєї господарської діяльності 30.10.2014 року вона не використовувала орендоване нею нерухоме майно, а тому нарахування орендної плати за межами вказаної дати є необґрунтованим, суд оцінює критично, оскільки відповідачем не надано доказів тому, що саме 30.10.2014 року на виконання погоджених сторонами вимог п.3.11 договорів вона повернула орендоване майно або щодо виникнення непереборних обставин, які стали перешкодою для цього.
Посилання відповідача на той факт, що починаючи з 03.10.2014 року керівництвом позивача їй чинились перешкоди в користуванні орендованим нею майном суд оцінює критично, оскільки хоч і сам факт звернення ОСОБА_2 та її довірителя до правоохоронних органів з цього приводу і підтверджується наданими нею копіями звернень, заяв, довідкою Жовтневого ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 27.05.2016 року №30/8-5490 (а.с.75-78), однак з огляду на відсутність судового рішення, яким би доводився факт неправомірності дій позивача як належного та допустимого доказу відповідно до ст.61 ЦПК України, суд не може їх прийняті як достатні підстави, які б свідчили про необґрунтованість предявлених позивачем вимог.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, нарахування позивачем на суму заборгованості по орендній платі в розмірі 22 342,92 грн. збитків від інфляції в розмірі 11 570,18 грн., 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 1 680,31 грн. як спеціального виду цивільно-правової відповідальності компенсаційного характеру за прострочення виконання зобов'язань, а також пені 18 399,11 грн., суд вважає правомірним та погоджується з наданими позивачем розрахунками, а тому предявлені вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Доказів в спростування наданих розрахунків суми збитків та неустойки відповідачем в ході судового розгляду не надано, а судом не встановлено.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.88 ЦПК України, з огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені ОСОБА_1» 1378 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).
Керуючись ст.ст.4-10, 15, 60, 61, 88, 208 ч.1 п.2, 209, 212-215, 218-226, 294, 296 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені ОСОБА_1» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональне відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості з орендної плати задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені ОСОБА_1» заборгованість з орендної плати в сумі 53 992 (пятдесят три тисячі девятсот девяносто дві) грн. 52 коп., яка складається із суми боргу з орендної плати станом на 18.06.2015 року 22 342 (двадцять дві тисячі триста сорок дві) грн. 92 коп. та нарахованих станом на 15.03.2017 року штрафних санкцій: пені 18 399 (вісімнадцять тисяч триста девяносто девять) грн. 11 коп., компенсації інфляційних нарахувань 11 570 (одинадцять тисяч пятсот сімдесят) грн. 18 коп., 3% річних 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. 31 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Криворізького коледжу економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені ОСОБА_1» 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст.229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем та третьою особою в загальному порядку.
Суддя О.І. Євтушенко