Ухвала

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку) за касаційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Харківська міська рада звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 понесені збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку) у розмірі 134 676 грн 31 коп.

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідачі не сплатили кошти пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова, чим заподіяли збитки (шкоду) як неодержаний дохід до Харківського міського бюджету (втрачена вигода).

Зазначав, що відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 20 листопада 2013 року, прийнято в експлуатацію індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1

Замовниками будівництва за даною декларацією є ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які повинні у повній мірі виконувати обов'язки пайової участі.

Однак, встановлений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, обов'язок відповідачами не виконано та не укладено з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради договір про пайову участь до прийняття вищевказаного об'єкта будівництва до експлуатації.

У грудні 2013 року та лютому 2014 року відповідачам надсилались листи та проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. На вказані листи надійшла відповідь, що, на їх думку, вони (відповідачі) не підлягають залученню до пайової участі.

Позивач вважає, що такими діями забудовників порушуються права та інтереси територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради на отримання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватись для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Посилаючись на ст. ст. 2, 7, 10, 27 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 2, 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. ст. 3, 11, 14, 16, 22, 623 ЦК України, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року, у задоволенні позову Харківській міській раді відмовлено.

У касаційній скарзі Харківська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області 20 листопада 2013 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 здійснили будівництво житлового будинку № 11 по вул.. Курбаса у м. Харкові, загальною площею 378,3 кв. м, який прийнято до експлуатації.

26 грудня 2013 року, після прийняття об'єкта до експлуатації, позивач направив поштою на адресу відповідачів листа з пропозицією звернутися до Департаменту економіки та комунального майна з відповідною заявою про укладання договору пайової участі та направив на їх адресу проект вказаного договору.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем спричинення відповідачами збитків у вигляді упущеної вигоди.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачено обов'язку замовника відшкодувати упущену вигоду (неодержаний прибуток), а договір, у якому була б визначена відповідальність замовника, не укладався.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

На виконання зазначених вимог рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 09 листопада 2011 року № 804 затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2.1 Порядку залучення замовників здійснюється на підставі договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, які укладаються з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Згідно із п. 2.4 Порядку договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова укладається не пізніше п'ятнадцяти робочих днів із дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі. Замовник повертає підписаний проект договору протягом двох робочих днів.

Із аналізу зазначених положень Закону та Порядку випливає, що участь замовників у розвитку інфраструктури населеного пункту можлива лише на підставі відповідного договору, в якому сторонами визначаються, зокрема, розмір пайової участі та строк (графік) сплати пайової участі, укладення якого для забудовника є обов'язковим.

Виникнення такого обов'язку безпосередньо з акта цивільного законодавства, рішень органів місцевого самоврядування передбачено ч. ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України, по своїй суті з урахуванням положень ст. 509 цього Кодексу правовідносини між сторонами є зобов'язальними.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, а боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ст. 623 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Як на підставу для задоволення позову про відшкодування збитків позивач посилався на те, що відповідачі не уклали договору на пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, від пропозиції про його укладання відмовляються, у зв'язку з чим Харківська міська рада Харківської області не отримала дохід у розмірі, визначеному відповідно до п. п. 5.3, 5.4 Порядку.

Зазначаючи про недоведеність позивачем збитків із вказівкою на те, що ним не надано доказів, у якості яких доходів згідно класифікації, встановленої ст. 9 Бюджетного кодексу України, він міг отримати ці доходи та чи взагалі було заплановане їх надходження, судом першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не враховано, що право на залучення коштів пайової участі у розвиток інфраструктури прямо передбачено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З матеріалів справи вбачається, що визначений Законом та Порядком обов'язок пайової участі до введення об'єкта будівництва до експлуатації відповідачі не виконали, не звернулася та не уклали з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради договір про пайову участь до прийняття об'єкта будівництва до експлуатації.

Відповідно до проведеного Департаментом економіки та комунального майна розрахунку кошторисна вартість робіт із будівництва житлового будинку по вул. Курбаса, 11 у м. Харкові, який прийнято в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 20 листопада 2013 року, становить 3 060 825 грн 31 коп.

Аналіз положень ч. ч. 2, 3, 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обов'язок пов'язаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування.

Визначений ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і пунктом 2.8 Порядку строк (15 робочих днів, але до прийняття об'єкта будівництва до експлуатації) встановлено для укладення договору про пайову участь після добровільного виконання стороною цього обов'язку і звернення замовника будівництва до органу місцевого самоврядування з метою укладення такого договору.

Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об'єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов'язання, яке прямо передбачено чинним законодавством.

Невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника будівництва від обов'язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016року у справі № 3-1323гс16.

Проте на порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, належним чином не встановив та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик