У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково недійсним договору факторингу, визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором, визнання припиненим зобов'язання,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФК «Вектор плюс», ПАТ «Омега Банк» про визнання правочину частково недійсним та з урахуванням уточнень просила визнати частково недійсним договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс», в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №693-Ф від 29 вересня 2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК»; визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс»; визнати припиненим зобов'язання за договором іпотеки №693-Ф/ІП-1 від 29 вересня 2006 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 29 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на строк 29 вересня 2018 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між нею та ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було укладено іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку банку в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1, належну їй на праві власності.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, на підставі якого, останній набув право вимоги, зокрема, за вказаним вище кредитним договором.

Разом з тим вона вважає, що цей договір факторингу в частині передання права грошової вимоги відносно кредитного договору, в якому вона є майновим поручителем, необхідно визнати недійсним з огляду на те, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не мав необхідного обсягу правоздатності для укладення договору факторингу.

Вважає, що всі взяті на себе зобов'язання за іпотечним договором між нею та банком є припиненими, а договір про відступлення прав за іпотечними договорами незаконним, оскільки у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань утворилась прострочена заборгованість. Це сталося ще у березні 2009 року, але банк з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до боржника не звернувся. З часу виникнення боргу пройшло більше ніж три роки, тобто сплив термін позовної давності у березні 2012 року. В свою чергу ТОВ «ФК «Вектор плюс» з моменту укладення договору факторингу також не звернулося до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_3

До неї, як майнового поручителя, за весь період з 2009 року позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не заявлено.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року, залишеним без зміну ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та ухвалити рішення по суті позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК Українивстановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК Українизаміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Вбачається, що договір факторингу та договір відступлення прав вимоги укладені у відповідності до вимог закону, при їх укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини.

Згідно ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження повного виконання зобов'язання, а тому відсутні підстави вважати, що договірні зобов'язання є припиненими. Сам по собі факт відступлення прав вимоги за зобов'язанням не є підставою для припинення зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання частково недійсним договору факторингу, визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором, визнання припиненим зобов'язання, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних А.В. Маляренко

і кримінальних справ