АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8820/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Войтенко Ю.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 8 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_7 про визнання особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом ставив питання про вселення в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши видати ключ від вхідних дверей до квартири, зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкоди спірною квартирою. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з моменту свого народження проживав разом із батьками в квартирі АДРЕСА_1. Разом з позивачем та його батьками проживала його дружина ОСОБА_5, з якою він розлучився у 1987 році. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько. Після поховання якого, ОСОБА_8, без відома позивача та без його згоди змінила всі замки на вхідних дверях до спірної квартири і відмовляється надати йому ключі від квартири. Крім цього позивач зазначав, що відповідач незаконно заволоділа всіма правовстановлюючими документами його батьків, щоб він не зміг своєчасно подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

У ході розгляду справи відповідач ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою. ОСОБА_3 фактично не проживає в даній квартирі з 1987 року, так як починаючи з 1987 року він ще тричі був одружений й у весь цей час проживав разом зі своїми новими сім'ями, однак не у спірній квартирі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 8 червня 2017 року позов ОСОБА_3 було задоволено.

Вселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та видати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей до квартири.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги. Де ставили питання про його скасування та ухвалення нового за яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також його необґрунтованість.

ОСОБА_5 та її представник, а також ОСОБА_7 (як третя особа у справі) підтримали подані апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити.

Позивач та його представник не визнали подані апеляційні скарги, заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. починаючи з 26.06.1985 року ( а.с .57)

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Радянської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 24.01.1972 року ОСОБА_9.( батьку позивача) та його сім'ю яка складалася з 5 чоловік (він, дружина, 2 сини, теща) було видано обмінний ордер на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний у 1987 році.

ІНФОРМАЦІЯ_5, померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_11, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько - ОСОБА_9

10 серпня 2016 року між Керуючою компанією з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва та ОСОБА_3 був укладений договір № 2239 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1.

10 серпня 2016 року до ПАТ АК «Київводоканол» ОСОБА_3 подано заяву про укладення договору про надання послуг з центрального водопостачання холодної води та послуг з водопостачанням холодної води та гарячої води.

10 серпня 2016 року між ОСОБА_3 та ДП «КиївГазЕнерджі» було укладено Заяву - Приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам до АДРЕСА_1.

10 серпня 2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Київгаз» було укладено Заява-Приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача).

Відповідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 31.01.2017 року № 02108.00-137 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13.

Суд першої інстанції задовольняючи первісний позов виходив з того, що підставою для вселення та подальшою реєстрацією позивача в спірну квартиру був ордер виданий в установленому законом порядку, який недійсним не визнавався. З урахуванням наданих сторонами доказів по справі їх пояснень як і показів свідків, суд вважав, що не проживання позивача в спірній квартирі за життя в ній батьків позивача ( до березня 2016 року) без поважних на те причин не доведено. Неможливість проживання в квартирі після смерті батьків сторони підтвердили наявністю конфлікту який існує між ними та підтверджується зверненнями до правоохоронних органів.

Щодо вимог зустрічного позову, то суд першої інстанції вказував на відсутність підстав для його задоволення.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_14 є те, що судом першої інстанції було ухвалено рішення без дотримання вимог ст.ст. 212,214 ЦПК України. Так як, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У той час, при винесені рішення від 8 червня 2017 року дані вимоги законодавства судом дотримані не були, а відтак ОСОБА_5 вважала таке рішення незаконним.

Вказуючи на порушення судом першої інстанції положень ст. ст. 212, 214 ЦПК України, як на підставу скасування цього рішення, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 обмежилась лише цитуванням даних норм права, не зазначивши при цьому в чому полягає незаконність чи необґрунтованість ( неповнота встановлених обставин, які мають значення для справи, неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин) оскаржуваного нею рішення.

Враховуючи, що у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстав для скасування судового рішення визначених положеннями ст. 309 ЦПК України з доводів викладених у апеляційній скарзі ОСОБА_5 нема.

ОСОБА_7 подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції вказувала на те, що судом не було надано оцінки доказів ( покази свідків, акти огляду квартири, акт державного виконавця) наданих ними на підтвердження фактичного не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі з 2007 року, тобто більше 6 місяців. Вказуючи в рішенні на неможливість потрапляння позивача до квартири у зв'язку із заміною замків на вхідних дверях квартири, суд не зазначив належних та допустимих доказів на їх підтвердження. Так як висновок дільничого офіцера, на думку апелянта, не можна вважати таким доказом, як і надані позивачем договори про надання послуг з утримання будинків і територій, про надання послуг з централізованого постачання води, та постачання природного газу не можуть підтверджувати створення перешкод для вселення у квартиру.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, наймачем спірної квартири до березня 2016 року був батько позивача. За його життя, ні він ні інші особи, що були зареєстровані за спірною адресою не ставили питання щодо визнання відповідача таким що втратив право користування. Здійснювати сплату комунальних та інших необхідних платежів по утриманню квартири з урахуванням позивача також. Доказів які б спростували дані обставини у ході судового розгляду надано до суду не було.

Акти огляду квартири, та заяви відповідача, на які посилається апелянт, як на підтвердження вимог позивача за зустрічним позовом, на думку колегії суддів не спростовують висновків суду першої інстанції, так як вони були складені 30.11.2016 року, 31.10.2016 року, 06.09.2016 року, 09.11.2016 року ( а.с 58 - 66), тобто за наявності конфлікту, що виник між сторонами. Так як 09.03.2016 року позивачОСОБА_3 звертався до Святошинського управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою в якій зазначав, про зміну замків до вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 його колишньою дружиною ОСОБА_5 та неможливістю відкриття спадкової справи після смерті батька у зв'язку з утриманням документів ( а.с. 84, 85).

Слід зазначити, що сама відповідач ОСОБА_5 надаючи пояснення вказувала на неможливість проживання позивача в даній квартирі з урахуванням того, що в квартирі вже проживає донька позивача разом з дітьми та чоловіком, а також вона разом з чоловіком.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційних скаргах нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відхилити.

РішенняСвятошинськогорайонного суду м. Києва від 8 червня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена вкасаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: