Номер провадження 2/522/698/16
16 травня 2017 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:
головуючої судді - Шенцевої О.П.
при секретарі - Соболевій О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -
Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 липня 2016 року позов ОСОБА_1, що діє від імені малолітньої ОСОБА_2 до Одеська міська рада про визнання права власності, був задоволений частково та визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ід.номер НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом після смерті мати ОСОБА_3, померлої 13 серпня 2014 року, на 1/24 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, житловою площею 51,7 кв м., загальною площею 74,8 кв.м.
При ухвалення заочного рішення не були розглянути вимоги позивачки про визнання за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті доньки ОСОБА_3, померлої 13 серпня 2014 року, на 1/24 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, житловою площею 51,7 кв м., загальною площею 74,8 кв.м.
При розгляді питання щодо ухвалення додаткового рішення, в судове засідання зявилась позивачка просила слухати питання без фіксації судового процесу, представник відповідача у судове засідання не зявився, про час слухання повідомлений належним чином.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що при постановлення заочного рішення Приморським районним судом м.Одеси від 05 липня 2016 року були розглянути не всі позови ОСОБА_1, а тому необхідно постановити додаткове рішення щодо нерозглянутих вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, та задовольнити їх частково на підставі нижченаведеного.
Судом встановлено, що 13 серпня 2014 року померла донька позивачки - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 14 серпня 2014 року. Родинний звязок між ОСОБА_3 та позивачкою підтверджується Свідоцтвом про народження від 28 квітня 1988 року.
Померлій на праві власності, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВСЕ №705321, виданого ОСОБА_4, державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, 17.11.2005 року, зареєстровано у реєстрі № 5-3723, належала 1/12 частина квартири №69, що знаходиться у м. Одесі, по проспекту Гагаріна, у будинку №23, та складається в цілому з трьох житлових кімнат, житловою площею 51,7 кв м., загальною площею 74,8 кв.м,
Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, на підставі ст. 1261 ЦК України, є її мати - ОСОБА_1, та донька ОСОБА_5.
На підставі ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними та дорівнюють 1/24 спірної квартири для кожного спадкоємця першої черги.
У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно не отримала, так як померла не зареєструвала своє право власності на 1/12 частки спірної квартири, про що свідчить відповідь нотаріуса від 27 березня 2015 року №669/02-14.
У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно до інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, вбачається, що право власності на нерухоме майно також виникає з дня вступу в законну силу рішення суду, яким визнано право власності на майно, а не з моменту державної реєстрації.
В Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). В п. 6 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна».
При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 392 ЦК України, вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності
Таким чином, суд вважає, позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме в частині визнання права власності та відмовити у частині визначення порядку виконання рішення суду, згідно якого рішення суду, після набрання ним законної сили, стане підставою для державної реєстрації права власності за ОСОБА_1, оскільки це вимоги є передчасними та позивачкою не доведено того, що рішення суду вона не зможе виконати без визначення порядку виконання рішення.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Керуючись ст.ст.208-210, 220 ЦПК України, суд
Визнати за ОСОБА_1, НОМЕР_2, виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 30 жовтня 1996 року (ід.номер НОМЕР_3) право власності в порядку спадкування за законом після смерті доньки ОСОБА_3, померлої 13 серпня 2014 року, на 1/24 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, житловою площею 51,7 кв м., загальною площею 74,8 кв.м.
В іншій частині позову відмовити.
На додаткове рішення бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарга протягом десяти днів з дня його ухвалення.
Суддя