Провадження № 2/161/3253/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді - Подзірова А.О., при секретарі - Кубяк О.В., за участі сторін, представник відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Луцьк цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

30 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 березня 2017 року біля 10 години позивач повторно поставив власник автомобіль НОМЕР_1 на технічне обслуговування у автосервіс «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, власником якого є фізична особа-підприємець ОСОБА_3, для усунення шуму, який він виявив після обслуговування автомобіля на даному сервісі 21 березня 2017 року.

22 березня 2017 року біля 16 години позивач коли забирав автомобіль із автосервіса «ІНФОРМАЦІЯ_1» виявив пошкодження правої сторони автомобіля, а саме: деформацію правового порога автомобіля на відстані до 40 см, на глибину до 4 мм, з плавним прогином панелі порога. Дане пошкодження було спричинено працівниками сервісу на суму 3 554,41 грн, що підтверджується відповідним висновком експерта.

Крім того позивач зазначає, що зазнав моральної шкоди, яку оцінює у 5000,00 грн. Моральна шкода в нього виявилася у психічних переживаннях, які він переніс під час пошкодження його автомобіля, порушення звичного стану життя у зв'язку із незручностями, які він переносить у зв'язку з вирішенням спору у судовому орядку.

Також позивачем було витрачено 800,00 грн. на проведення оцінки вартості збитків спричинених пошкодженням.

З наведених мотивів та підстав просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду на суму 3 554,41 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., витрат на проведення оцінки вартості збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу у розмірі 800,00 грн., а також витрат на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні та в письмових запереченнях від 02 жовтня 2017 року просять суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не є ні власником майна, ні особою яка відшкодувала шкоду власником майна, а отже не може бути позивачем у справі. Крім того, зазначає, що огляд транспортного засобу здійснювався експертом через 55 днів після того, як позивач обслуговувався на СТО, що ставить під сумнів об'єктивність цього висновку, крім того в судовому засіданні зазначили, що ніякого пошкодження транспортному засобу не було зроблено.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, а також наданий відповідачем відеозапис, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що автомобіль марки Ford Transit Connect, жовтого кольору, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с.9).

Позивачем не надано суду будь-якого документу, який би підтверджував правову підставу для керування ним використання ним вказаного транспортного засобу (довіреність, договір оренди, комісії, лізингу тощо).

Як слідує з висновку №45 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля НОМЕР_3 від 24 травня 2017 року, під час огляду транспортного засобу встановлено, що пошкодження на правому порозі в зоні правої стійки (В) на відрізку до 40 см.пог. на глинку до 4мм отримані ймовірно, з технічної точки зору, продавлюванням предмета плавної сферичної форми з гумовим покриттям. Сума матеріального збитку оцінена в 3 554,51 грн (а.с.6-17).

В судовому засіданні відповідач також надав запис відеореєстратора станції, з якого слідує, що спірний автомобіль заїхав на територію сто, безпосередньо на підйомний механізм та виїхав з нього при чому пошкодження транспортного засобу не зафіксовано, тобто відповідачем суду надано доказ відсутності заподіяння пошкодження транспортному засобу 21.03.2017 року на території СТО, що належить відповідачу.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу вищенаведених норм цивільного законодавства, слідує, що вимагати відшкодування шкоди має право лише особа - власник відповідного майна.

У розглядуваному випадку позивачем не надано суду доказів того, що позивач є власником автомобіля Ford Transit Connect, жовтого кольору, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, а як слідує з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником цього автомобіля є ОСОБА_4. Той факт, що остання є тещею позивача і він користується автомобілем не спростовує того факту, що звертатися з позовом про відшкодування шкоди має саме власник майна.

Суд зазначає, що частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Тобто законодавством передбачено єдиний випадок коли не власник майна має право заявити вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, а саме якщо така особа самостійно відшкодувала шкоду власнику і звертається до особи, яка завдала шкоду, з позовом в порядку регресу.

Однак позивач у позовній заяві та під час судового розгляду не наводить доказів того, що він самостійно відшкодував шкоду і звертається з позовом саме в порядку регресу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 не є власником спірного автомобіля, а також не є особою, яка самостійно відшкодувала шкоду та звертається з позовом в порядку регресу, суд дійшов висновку, що позивач не наділений правом заявляти позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди до відповідача, що є безумовною підставою для відмови у позові.

Надаючи оцінку всім обставинам у справі суд зазначає, що позивач не довів суду наявність неправомірних дій з боку відповідача, що є обов'язковим елементом для відшкодування шкоди в розумінні ст.1166 ЦК України, оскільки з оглянутого у судовому засіданні запису відеореєстратора станції, слідує, що спірний автомобіль заїхав на територію сто, безпосередньо на підйомний механізм та виїхав з нього без завдання пошкодження порогів автомобіля.

Крім того суд погоджується з доводами відповідача, що здійснення оцінки матеріального збитку автомобіля після 55 днів з дня, коли нібито була завдана шкода автомобілю ставить під сумнів об'єктивність доводів позивача, що ця шкода завдана саме відповідачем, оскільки вона могла бути завдана під час експлуатації автомобіля протягом цього періоду третьою особою.

Вищевикладене є також підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Стосовно позовних вимог про відшкодування витрат на проведення оцінки збитків спричинених пошкодження транспортного засобу, а також відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що ці вимоги є безпосередньо пов'язані з первісною вимогою (про відшкодування матеріальної шкоди) і вони також не підлягають до задоволення у зв'язку з відмовою у задоволенні первісною вимоги.

Крім того позивач всупереч положенням ч.2 ст.23 ЦК України не довів належними та допустимими доказами наявність в нього душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; або душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, що є обов'язковою умовою для відшкодування моральної шкоди.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі статті 88 ЦПК України всі судові витрати, в тому числі у зв'язку з наданням правової допомоги, залишаються за позивачем.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, на підставі статей 22, 23, 1166, 1191 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 05 жовтня 2017 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.О. Подзіров