Справа № 740/3790/14 Провадження № 22-ц/795/1248/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Скалозуб О. М. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2016 року, якою відмовлено в задоволенні її клопотання про поновлення строку звернення до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_6, зазначену скаргу залишено без розгляду; направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. ОСОБА_5 вважає хибним висновок місцевого суду про відсутність поважних причин пропуску строку для подання скарги. Так, за доводами заявника, суд не врахував, що ним оскаржуються не рішення чи дії державного виконавця, строк на оскарження яких обчислюється саме з моменту обізнаності про них сторін виконавчого провадження, а абсолютна бездіяльність державного виконавця щодо невиконання своїх обовязків, яка мала місце у січні-лютому 2015 року, тобто заявник вважає бездіяльність субєкта оскарження триваючою. ОСОБА_5 вказує, що через бездіяльність державного виконавця, що мала місце в ненаправленні їй як стягувачу жодного процесуального документа включно до 07.03.2015 року, заявником втрачено кошти в сумі 379,77 грн. В звязку з порушенням свого права ОСОБА_5 зверталася за його захистом з позовною заявою про встановлення факту бездіяльності Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції та стягнення моральної шкоди. Судовими рішеннями місцевого суду від 01.12.2015 року та апеляційної інстанції від 28.01.2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог. Тобто, за доводами заявника, вона в десятиденний строк, рахуючи з дати апеляційного розгляду 28.01.2016 року, з обгрунтуванням поважності причин пропуску і звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Павленка Є.О. Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що поза увагою суду з невідомих причин лишилося її посилання на практику Європейського суду з прав людини по справі „Ілхан проти Туреччини.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

По справі встановлено, що на виконанні в Центральному ВДВС Чернігівського МУЮ перебуває виконавчий лист №2/740/1215/14, виданий 05.11.2014 року Ніжинським міськрайонним судом, про стягнення з ПАТ „Банк „Демарк на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 379,77 грн.

Головним державним виконавцем Павленком Є.О. 14 січня 2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (а.с.4). 23 січня 2015 року ним було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження (а.с.5).

Згідно постанови заступника начальника Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ ОСОБА_6 від 20 лютого 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/740/1215/14, виданого 05.11.2014 року Ніжинським міськрайонним судом, про стягнення з ПАТ „Банк „Демарк на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 379,77 грн було закінчено на підставі п.7 ч.1 ст.49 Закону України „Про виконавче провадження, оскільки офіційно оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (а.с.7).

Згідно відповіді Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 24 березня 2015 року на скаргу ОСОБА_7 і ОСОБА_5 заявників повідомлено, що копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень та закінчення виконавчих проваджень повторно направлені заявникам 11 березня 2015 року (а.с.8).

31 березня 2015 року ОСОБА_5 було направлено Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку „Демарк заяву про майнові вимоги банку. У листі від 20 квітня 2015 року заявнику повідомлено, що їй необхідно було предявити кредиторські вимоги на імя уповноваженої особи Фонду у період з 06 лютого 2015 року по 07 березня 2015 року, а правових підстав для включення вимог, вказаних у заяві від 02 квітня 2015 року, до реєстру акцептованих вимог немає (а.с.9).

У червні 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_5 звернулись до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом до Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України в особі головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області про відшкодування шкоди. В позовній заяві, зокрема ОСОБА_5 просила встановити факт бездіяльності Центрального ВДВС ЧМУЮ щодо примусового виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2014 року у частині ненадсилання стягувачу ОСОБА_5 рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови від 14.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45995766 та ненадсиланні простою кореспонденцією постанови від 20.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП №45995766, стягнути на її користь з держави Україна в особі Центрального ВДВС ЧМУЮ в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 4 000 грн шляхом списання коштів з відповідно рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28 січня 2016 року, в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Звертаючись у лютому 2016 року до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, ОСОБА_5 просила поновити пропущений з поважних причин строк для подання скарги; визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_6 щодо ненадсилання стягувачу ОСОБА_5 рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови від 14.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45995766 та ненадсилання простою кореспонденцією постанови від 23.01.2015 року про приєднання виконавчого провадження №45995766 до зведеного виконавчого провадження №45250175, ненадсилання стягувачу простою кореспонденцією постанови від 20.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП №45995766 при примусовому виконанні рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2014 року.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив із пропуску заявником ОСОБА_5 строку на звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та відсутності поважних причин для його поновлення.

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України встановлено строки для звернення із скаргою. Зокрема, передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах строки для звернення із скаргою є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх зясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином, перебіг процесуального строку для звернення сторони виконавчого провадження до суду із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця може розпочинатися не лише з моменту порушення прав чи свобод такої особи, але і з моменту виникнення реальної можливості заявника пересвідчитися у ймовірності порушення його прав у виконавчому провадженні.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом України у постанові судової палати в адміністративних справах від 24 листопада 2015 року у справі № п/800/259/15 за позовом Громадської організації до Президента України ОСОБА_8, третя особа - Голова НБУ ОСОБА_9, про визнання дії та бездіяльності протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, згідно якої „Сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка субєкта, яка виражається у формі не вчинення дій (дії), яку він зобовязаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим. Відтак початок перебігу строків на звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої надсилається стягувачу та боржникові на пізніше наступного робочого дня.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 грудня 2015 року встановлено, що стягувачем ОСОБА_5 заяву про відкриття виконавчого провадження разом з виконавчим листом було направлено до Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції рекомендованим листом 29 грудня 2014 року, який було вручено 31 грудня 2014 року.

Виконавче провадження за заявою стягувача ОСОБА_5 за виконавчим листом №2/740/1215/14, виданим 05.11.2014 року, було відкрито 14 січня 2015 року, відповідно копія постанови підлягала направленню сторонам виконавчого провадження 15 січня 2015 року, а з врахуванням строків поштового обігу вже на кінець січня - початок лютого 2015 року реально існувала ймовірність порушення прав стягувача у виконавчому провадженні в звязку з неотриманням ним у визначені законом строки постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 січня 2015 року.

Відповідно до положень ст. 82 Закону України „Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Проте, згідно матеріалів справи ОСОБА_5 04 березня 2015 року було подано скаргу не в порядку ст. 82 Закону України „Про виконавче провадження, а до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про бездіяльність Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції, на яку 24 березня 2015 року за № П-115/10.1 було надано відповідь на скаргу.

У відповіді на скаргу констатувався факт відкриття провадження 14.01.2015 року за виконавчим листом № 2/740/1215/2014 від 05.11.2014, виданим Ніжинським міськрайонним судом, про стягнення з ПАТ „Банк „Демарк на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 379,77 грн; наявність зведеного виконавчого провадження; винесення 20.02.2015 року постанов про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчих документів уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до положень п.3-1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження, які отримано останнім (згідно відомостей у відповіді на скаргу) 26.02.2015 року.

Відповідно до положень п.5 ст. 45 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, які згідно листа „Банку „Демарк могли бути предявленими у період з 6 лютого по 7 березня 2015 року, чим не скористалася ОСОБА_5

Як вбачається, в ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_5 до Держави Україна в особі Центрального ВДВС Чернігівського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про встановлення фактів бездіяльності, стягнення моральної шкоди судом було встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 січня 2015 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 20 лютого 2015 року ОСОБА_5 отримала 19 березня 2015 року після звернення 07 березня 2015 року із скаргою до начальника ГТУ юстиції у Чернігівській області щодо ненадходження документів відносно направленої заяви про відкриття виконавчого провадження.

Факт отримання зазначених процесуальних документів виконавчого провадження в другій половині березня 2015 року також не заперечує заявник ОСОБА_5 Тобто, направленням документів виконавчого провадження, не отриманих стягувачем, фактично державним виконавцем було усунуто допущені ним порушення вимог Закону України „Про виконавче провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст. 12 Закону України „Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сторони виконавчого провадження мають право, зокрема ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти клопотання.

Крім того, статтею 4 Закону України „Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено інформаційне забезпечення виконавчого провадження, в силу якої з метою забезпечення електронного документообігу в органах державної виконавчої служби, ведення обліку виконавчих проваджень, контролю за дотриманням державними виконавцями вимог законодавства під час здійснення виконавчих дій, надання оперативного доступу сторонам виконавчого провадження до його матеріалів Міністерство юстиції України забезпечує функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Порядок ведення такого реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації встановлюються Міністерством юстиції України.

Відомості про виконавче провадження вносяться до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (ЄДРВП) одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.

Згідно скарги ОСОБА_5 про постанову від 23.01.2015 року про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження він дізнався завдяки ідентифікатору доступу із ЄДРВП.

Ідентифікатор доступу вказується на постанові про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується і постановою від 14.01.2015 року, копію якої, а також копію постанови про закриття виконавчого провадження ОСОБА_5 отримала 19 березня 2015 року, а тому з зазначеної дати вона мала реальну можливість встановити ймовірність порушення її прав у виконавчому провадженні в звязку не надсиланням їй як постанови про закінчення виконавчого провадження, так і постанови про приєднання до зведеного виконавчого провадження.

Проте, з такою скаргою до суду ОСОБА_5 звернулася лише у лютому 2016 року, що свідчить про пропуск нею строку, передбаченого статтею 385 ЦПК України.

Неправильно обраний заявником спосіб захисту порушеного права при зверненні до суду з позовом у червні 2015 року про відшкодування шкоди, коли ним заявлялася вимога про встановлення факту бездіяльності Центрального відділу ДВС ЧМУЮ щодо примусового виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2014 року у частині не надсилання постанов про відкриття та про закриття виконавчого провадження, не може бути визнано поважною причиною для поновлення строку звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, як такого, що пропущений з поважних причин, оскільки за наявності чіткого врегулювання питання оскарження дій державного виконавця на законодавчому рівні він на власний розсуд всупереч встановленим нормам обрав неналежний спосіб захисту порушеного права.

Таким чином, посилання заявника, що перебіг строку на звернення до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця для нього розпочався з 28 січня 2016 року дати апеляційного розгляду його позову про встановлення фактів бездіяльності, стягнення моральної шкоди, грунтуються на невірному тлумаченні норм процесуального права, які регуюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленої законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Зазначеною нормою процесуального права чітко врегульовано дії суду при пропуску строку саме на вчинення процесуальної дії відповідно до вимог ЦПК України, а тому посилання ОСОБА_5 на постанову Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року № п/800/259/15, якою розяснено наслідки пропуску строків, встановлених главою 8 КАС України, тобто в іншому виді судочинства, не мають правового значення для розгляду даної справи.

Також не можуть бути прийняті судом до уваги доводи особи, що подає апеляційну скаргу, щодо неврахування судом першої інстанції посилання заявника на практику Європейського суду з прав людини у справі „Ілхан проти Туреччини. Так, згідно п. 59 зазначеного рішення суд повинен керуватися не тільки існуванням формальних засобів захисту у правовій системі держави учасника Конвенції, але також і умовами, в яких вони діють, а також обставинами життя заявника. Він повинен перевірити, чи зробив в обставинах даної справи заявник все, що розумно від нього або неї очікувалось.

З врахуванням обставин справи, а саме: реальної можливості ОСОБА_5 після подання заяви про відкриття виконавчого провадження дізнатися про порушення її прав в звязку з ненадсиланням державною виконавчою службою постанов шляхом ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження або завдяки ідентифікатору доступу (яким згодом і скористалася заявник), неправильним обранням способу захисту порушеного права, судом першої інстанції в повному обсязі досліджено обставини пропуску процесуального строку на звернення заявника із скаргою до суду, їм дано належну оцінку. Оскільки саме заявник в обставинах даної справи не зробив все, що від нього очікувалося і що він мав реальну можливість зробити, то з врахуванням викладеного судом прийнято обгрунтоване судове рішення про залишення скарги без розгляду в звязку з відсутністю поважних причин пропуску строку на подання скарги.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскаржувану ухвалу постановлено з додержанням вимог закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: