У х в а л а

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 100,67 доларів США та 431 659 грн 69 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 03 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 22 687,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 12,5 % річних строком до 03 квітня 2013 року.

Додатковою угодою від 13 жовтня 2008 року до кредитного договору сторони погодили збільшення розміру відсотків за користування кредитом до 16 % річних.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 27 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 21 100,67 доларів США та 431 659 грн 69 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 15465,66 доларів США, заборгованості за відсотками - 5 635,01 доларів США, пені - 394 306 грн 99 коп., а також 3% річних від суми простроченого кредиту та процентів - 37 352 грн 70 коп., банк просив задовольнити позов.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід банк» суму заборгованості за кредитним договором від 03 квітня 2007 року у розмірі 21 100,67 дол. США, що становить 451 343 грн 33 коп. та пеню в розмірі 107 651 грн 58 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 20 грудня 2016 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року змінено в частині розміру стягнутої кредитної заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму простроченої заборгованості за кредитним договором № 28.4.1/АА-161.07.2

від 03 квітня 2007 року у розмірі 3 780 дол. США, що становить 60 100 грн

45 коп. та пеню в розмірі 16 850 грн 87 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Враховуючи, що банк не звертався до суду з апеляційною скаргою і предметом перегляду апеляційним судом було рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості на суму 17 220,67 доларів США та пені на суму 5 703,14 доларів США, тобто в межах апеляційної скарги ОСОБА_3, у зв'язку з чим судом касаційної інстанції відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України рішення судів переглядаються лише в частині позовних вимог банку, які були задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього у визначеному позивачем розмірі, а пеня - в межах строку позовної давності.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, дійшов висновку, що заборгованість за кредитом та процентами підлягає стягненню з відповідача в межах строку позовної давності, а саме з 10 квітня 2012 року по 03 квітня 2013 року, тобто по день закінчення строку дії кредитного договору, а пеня за період з 13 березня 2014 року по 13 березня 2015 року.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 22 687,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 12,5 % річних строком до 03 квітня 2013 року.

Додатковою угодою від 13 жовтня 2008 року до кредитного договору сторони погодили збільшення розміру відсотків за користування кредитом до 16 % річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 27 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 21 100,67 доларів США та 431 659 грн 69 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 15465,66 доларів США, заборгованості за відсотками - 5 635,01 доларів США, пені - 394 306 грн 99 коп. та 3% річних від суми простроченого кредиту та процентів - 37 352 грн 70 коп.

Крім того позивач зазначав, що відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, у зв'язку із чим на підставі ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності перервався, а саме ОСОБА_3 визнав борг та зобов'язався погасити заборгованість, що підтверджується протоколом зустрічі сторін від 20 серпня 2013 року (а. с. 67).

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, передбачені ст. ст. 257, 258 ЦК України (а. с. 80-82).

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що позивач звернувся до суду у березні 2015 року, а тому, враховуючи заяву відповідача та загальні строки позовної давності, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за період з 10 квітня 2012 року по 03 квітня 2013 року, тобто по день закінчення строку дії кредитного договору.

Разом з тим апеляційним судом не враховано, що відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов'язки відповідно до договору і закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, апеляційний суд належним чином не перевірив доводів позивача щодо переривання строку позовної давності, не надав оцінки протоколу зустрічі від 20 серпня 2013 року (а. с. 67) та не з'ясував чи не свідчить така дія про визнання боржником боргу і чи може бути підставою для переривання позовної давності та в якій частині; при цьому апеляційним судом не враховано, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та проведення відповідних розрахунків, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович