Провадження №2/485/2/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Лисенка М.Є.,

при секретарі Бондаренко С.В.,

за участі позивача ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

представника третьої особи - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м.Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення порядку користування квартирою.

в с т а н о в и в:

08 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом про встановлення порядку користування квартирою.

В заяві послався на таке. Що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого бюро приватизації радгоспу «Расвет» 11.02.1994 року зареєстрованого у Снігурівській філії Миколаївського ММБТІ 31.01.2003 року в реєстраційній книзі №2а номер запису 311, їй та її чоловіку ОСОБА_10 та сину ОСОБА_11 належить квартира №1 загальною площею 54,10 кв.м., що розташована в м. Снігурівка по провулку Шкільному 13 в рівних частках. Чоловік ОСОБА_10 помер 28 липня 2010 року, після його смерті його частку в квартирі успадкували вона та син. 15 вересня 2015 року помер її син ОСОБА_11, спадкоємцями за законом в рівних частках є вона та відповідачі по справі, які проживають в цій квартирі. Тобто їй належить 6/10 частин квартири, а відповідачам по справі 4/10 частки. Відповідачі перекрили їй доступ до квартири, чинять перешкоди у користуванні своєю часткою квартири, дійти згоди щодо користування квартирою вони не можуть.

Просила встановити порядок користування квартирою №1 розташованої в м. Снігурівка по провулку Шкільному 13 та виділити їй жилі кімнати 1-2 площею 12.2 кв.м. та 1-3 площею 13.50 кв.м., а відповідачам 1-4 площею 13.5 кв.м.

У судовому засіданні позивач та представники позивача підтримали позовні вимоги та просили про їх задоволення.

Позивач суду пояснила, що вона не може домовитися з відповідачами щодо користуванням належній їй частки квартири. Оскільки останні фактично користуються всією квартирою. Їй приходиться ночувати у своїх знайомих, а на теперішній час мешкає за межами міста. та її діти

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Суду пояснила, що не перешкоджають позивачу користуватися своєю часткою. Остання має власні ключі і коли приїжджає вільно заходить до квартири. Не заперечувала, що користується всією квартирою, оскільки має трьох дітей різного полу. Крім того іншого житла вона не має, а також коштів для компенсації вартості частки позивачу, або найму іншого житла.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та її дітям належить на праві спільної часткової власності квартира 1 в житловому будинку №13 по провулку Шкільному в м. Снігурівка і частка кожного в якій дорівнює 6/10 та 4/10.

Правовстановлюючим документом на вказану квартиру є Свідоцтво про право власності на житло від 01.02.1991 року, Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 липня 2015 року та Свідоцтвом на право на спадщину за законом від 11 травня 2016 року.

Право власності позивача підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.07.2015року та 11.05.2016року, а також Технічним паспортом на вказану квартиру.

Ухвалою суду від 29.11.2016 року по справі було призначено будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою від 26 квітня 2017 року провадження у справі було поновлено.

Висновком № 1119-1120 судової будівельно - технічної експертизи від 11.04.2017 року встановлено наступне.

Квартира розташована на першому поверсі двоповерхового житлового будинку загальна площа якої становить 54.10 кв.м, з них житлова-39.2 кв.м. Співвласникам, в разі розподілу квартири, належить до виділу позивачу 6/10 -32.50 м 2 із загальної площі та 23.5 м 2 з житлової. Відповідачу 4/10-21.60м2 із загальної площі та 15,7 м2 житлової.

Виділити в користування співвласників ОСОБА_1, та ОСОБА_4, в натурі ідеально належну площу - 15,2 кв.м та 17м2у відповідності до ідеальних часток - є неможливим, у зв'язку з тим, що у склад приміщень квартири входять три жилі кімнати, які мають мінімально допустимі площі - 12,20 кв.м, 13,50 кв.м. та 13,5 кв.м, що не відповідає вимогам ДБН В. 2.2 - 15-2005 «Жилі приміщення. Основні положення», п. 2.22 виділу кожному співвласнику по окремій жилій кімнаті у відповідності до ідеальних часток.

Ринкова вартість трикімнатної квартири №1 в житловому будинку №13 по провулку Шкільному в м. Снігурівка яка визначена порівняльним підходом, складає 194339,00 грн. Вартість приміщень позивача згідно її частки становить 116603 гривень, а відповідача -77736 гривень. В разі відступу від ідеальних часток співвласників та вимог будівельних норм, а також проведення будівельних робіт по реконструкції квартири у встановленому порядку. Компенсація позивачу за відхилення від ідеальної частки по першому варіанту становить 7774 гривень, а за другим варіантом 31094 гривень.

З пояснень експерта у судовому засіданні в режимі відеоконференції, вбачається, що проведення будівельних робіт (робіт з перепланування) не допустимо без отримання відповідних дозволу на виконання цих робіт. Також у висновку допущено помилку двічі зазначено другий варіант, разом з тим сума компенсації вказана за першим та другим варіантом.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Пунктом 14 Постанови ПВСУ "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Приписами статті 367 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

В судовому засіданні сторони не дійшли згоди щодо компенсації за відхилення від ідеальної частки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

За правилами ч.1 ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.3 ЦПК України, кожна особа може звернутись до суду на захист свого порушеного права.

Враховуючи що позивач належними та допустимими доказами довів, що відповідачі порушили його право на користування часткою квартири у спільному частковій власності. А відповідачі належними та допустимими доказами не довели протилежне.

Суд, дійшов висновку що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене суд, виділяє позивачу у користування із спільної часткової власності на житлову квартиру розташовану в АДРЕСА_1, що становить 6/10 частин квартири вартістю 116603 грн., а саме:

1-2 житлову кімнату площею -12.20 кв.м;

1-3 житлову кімнату площею 13.50 кв.м,

коридор 1.1, площею 5.70 кв.м, санвузел 1-6, площею 2.0 кв.м, кухню 1-6, площею 7,20 кв.м, залишає у спільному користуванні співвласників квартири.

Відповідно до ст.ст.88,89 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 551 грн, 20 копійок судового збору за розгляд справи в судді та 5020 гривень за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст.10,11,27,31,60,208,209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 358,364 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 у користування із спільної часткової власності на житлову квартиру розташовану в АДРЕСА_1, що становить 6/10 частин квартири вартістю 116603 грн., наступне приміщення:

1-2 житлову кімнату площею -12.20 кв.м;

1-3 житлову кімнату площею 13.50 кв.м,

коридор 1.1, площею 5.70 кв.м, санвузел 1-6, площею 2.0 кв.м, кухню 1-6, площею 7,20 кв.м, залишити у спільному користуванні співвласників квартири.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 - 551.20 гривень судового збору та 5020.56 грн (п'ять тисяч двадцять гривень 56 копійок) витрат понесених за проведення експертизи.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 31 травня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя