Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд закарпатської області

у складі головуючого судді Леміш О.М

з участю секретаря Химинець О.Я

представника позивача Мельник Я.Ю

представника третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Ужгород цивільну справу за позовною заявою ПАТ "КБ Кредобанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа- Служба у справах дітей ВК Ужгородської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання ВК Ужгородської міської ради, про зняття з місця реєстрації та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "КБ Кредобанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа- Служба у справах дітей ВК Ужгородської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання ВК Ужгородської міської ради, про зняття з місця реєстрації та виселення.

Свій позов позивач мотивував тим, що 28.03.2008р. між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ВАТ «Кредобанк» (правонаступник ПАТ «Кредобанк»), ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу квартири з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку, предметом якого являється - трикімнатна квартира в АДРЕСА_1.

16 листопада 2009 р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області винесено заочне рішення , яким стягнуто з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) заборгованість у розмірі 349 513.90 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн., 250 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення на користь ПАТ «Кредобанк", яке набуло законної сили 18.01.2013р.

У зв'язку із можливим досудовим врегулювання погашення заборгованості та попередження про виселення осіб ПАТ «Кредобанк» направив 12.07.2016 р. боржнику ОСОБА_3 повідомлення - вимогу вих..№561/1/2012, яка отримана останнім 14.07.2016 р., що підтверджується відстеженням пересилання поштових відправлень , однак станом на 13.09.2016р.:

- Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2009р. не виконано;

Заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Кредобанк» не погашена;

Здійснити реалізацію MB ДВС Ужгородського МРУЮ квартири в АДРЕСА_1 не можливо через порушення ОСОБА_3 умов Договору іпотеки - реєстрація малолітньої особи ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

таким чином позивач просить суд зняти відповідачів з реєстрації та виселити їх з житла, що є предметом іпотеки.

Окрім того, до початку розгляду справи по суті, представником позивача подано суду заяву про збільшення позовних вимог, якою просив суд додатково задовільнити ще вимогу про заборонити ОСОБА_3 вживати дії в подальшому щодо реєстрації третіх осіб по АДРЕСА_1 без попереднього письмового погодження ПАТ "Кредобанк".

У судовому засіданні представник позивача підтримав збільшені позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник третьої особи в судовому засіданні зазначив, що реєстрація місця проживання неповнолітнього здійснюється за місцем реєстрації батьків, тому порушень чинного законодавства він не вбачає.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день і час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Так як, суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, то розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши представника позивача, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у звязку з наступним.

Змагальність сторін та диспозитивність визначені ЦПК України, як основні принципи цивільного судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 8 ЦПК України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцієюта законами України.

Статтею 1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, враховуючи норми статей 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Так, в судовому засіданні встановлено , що 28.03.2008р. між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ВАТ «Кредобанк» (правонаступник ПАТ «Кредобанк»), ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу квартири з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку, предметом якого являється - трикімнатна квартира в АДРЕСА_1.

16 листопада 2009 р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області винесено заочне рішення , яким стягнуто з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) заборгованість у розмірі 349 513.90 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн., 250 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення на користь ПАТ «Кредобанк", яке набуло законної сили 18.01.2013р.

Згодом отримано виконавчий лист, який пред'явлений до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області .

21.03.2013 р. старшим державним виконавцем ДВС Ярешко Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження .

08.04.2015р. Виконавець у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» та Наказу Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року «Інструкції з організації примусового виконання рішень» за участю понятих, представника ПАТ «Кредобанк» Мельника Я.Ю. здійснено вихід по місцю реєстрації боржника ОСОБА_3 - АДРЕСА_1, однак останній двері відмовився відчиняти.

У зв'язку із вчиненими перепонами боржником ОСОБА_3 Виконавцем підготовлено та скеровано до Суду подання про примусове проникнення до житла боржника.

За результатами розгляду Судом подання Виконавця - винесено ухвалу Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 24.04.2015р. , яким подання задоволено та надано дозвіл Виконавцю на примусове входження до житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1.

На підставі ухвали Суду Виконавцем за участю понятих та боржника ОСОБА_3 винесено акт державного виконавця від 10.12.2015р. , згідно якого «рухоме майно, яке належить на праві власності боржнику відсутнє».

В квітні місяці 2015 р. у зв'язку із встановленням Виконавцем місця роботи ОСОБА_3 - Державна екологічна інспекція у Закарпатській області (м.Ужгород, вул.Швабська,14) винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату , яка направлена до головного бухгалтера Державної екологічної інспекції у Закарпатській області.

В листопаді 2015р. на підставі звернення Виконавця із запитом до КП «ЖРЕР №4» (м.Ужгород, вул..Польова,4а), отримано довідку ЖРЕР №4 №4321 з якої стало відомо, що за адресою АДРЕСА_1 (предмет іпотеки ПАТ «Кредобанк») зареєстровані - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, малолітня особа -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виконавцем здійснено підготовку та звернення до виконавчого комітету Ужгородської міської ради для надання дозволу на реалізацію квартири за адресою АДРЕСА_1, однак рішенням №413 від 29.12.2015р. Виконавцю було відмовлено у наданні дозволу на реалізацію квартири.

В липні 2016р. Виконавець звернувся повторно до КП «ЖРЕР №4» для отримання об'єктивної інформації щодо зареєстрованих осіб в квартирі.

26.07.2016р. Виконавцем отримано довідку №3545 ЖРЕР №4 від 25.07.2016р. де вказано, що АДРЕСА_1 зареєстровано:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1

Станом на 01.06.2016 р. заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Кредобанк» становить 346 9703,65 грн. (триста сорок шість тисяч дев'ятсот сімдесят гривень 65 коп.), згідно розрахунку Пат «Кредобанк» , яка станом на 13.09.2016р. не погашена.

У зв'язку із можливим досудовим врегулювання погашення заборгованості та попередження про виселення осіб ПАТ «Кредобанк» направив 12.07.2016р. боржнику ОСОБА_3 повідомлення - вимогу вих..№561/1/2012, яка отримана останнім 14.07.2016 р., що підтверджується відстеженням пересилання поштових відправлень , однак станом на 13.09.2016р.:

- Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2009р. не виконано;

Заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Кредобанк» не погашена;

Здійснити реалізацію MB ДВС Ужгородського МРУЮ квартири в АДРЕСА_1 не можливо через порушення ОСОБА_3 умов Договору іпотеки - реєстрація малолітньої особи ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставиться.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за договором укладеним між сторонами від 28 березня 2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Капітула Г.Д , зареєстрованим в реєстрі за №563 здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, та у позасудовому порядку шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки чи шляхом прийняття предмету іпотеки у свою власність договору про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов цього договору та вимог Закону "Про іпотеку". Право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно цього договору, належить іпотекодержателю. (п.23 Іпотечного договору).

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги з основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі N 6-1080цс15 (постанова Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року) слідує, що відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно вимог п.16.5 Договору іпотеки покупець - ОСОБА_3 зобов'язаний «не поселяти, не прописувати інших осіб».

У відповідності до п. 10, 15.4, 18.3. 18.4 Договору іпотеки Банк має право у разі невиконання Покупцем зобов'язань на Договором іпотеки та/або кредитним договором, в т.ч. порушення обов'язків Покупцем умов Договору іпотеки - вимагати достроковою повернення кредиту або звернути право на предмет іпотеки, без будь яких строків чи повідомлень.

Відповідно до ст.109 ЖК України Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Крім того, відповідно до вимог ст.40 Закону України «Про іпотеку»Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстраціїмісця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення аб оправа користування житловимприміщенням,про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання відповідачів може бути здійснено на підставі рішення суду про їх виселення, а тому, позовна вимога про зняття відповідачівз реєстраційного обліку не підлягає задоволенню.

За таких обставин, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позову в частині зняття з реєстрації відповідачів.

Разом з тим, вчастині вимоги позивача щодо заборонити ОСОБА_3 вживати дії в подальшому щодо реєстрації третіх осіб по АДРЕСА_1 без попереднього письмового погодження ПАТ "Кредобанк" суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні також цієї частини позову з огляду на те, що цивільно-процесуальним законодавством не передбачено прийняття судом рішення на майбутнє, тому обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не передбачений положеннями ст.16 ЦК України, як і положеннями діючого законодавства, а також не передбачені договором.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити , що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до пункту 1.1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У звязку з цим слід зазначити, що за своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. ЗаконУкраїни «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети, забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України ), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений вищевказаним законодавчим актом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пункту 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Таким чином, оскільки на даний час діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який поширюється на правовідносини між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 оскільки позивачем звернуто стягнення на майно відповідача в досудовому порядку , а вимога позивача про виселення

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є похідною , суд приходить до висновку про необхідність зупинення виконання даного рішення суду на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задоволити частково .

Виселити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з квартири (предмет іпотеки) розташованій за адресою АДРЕСА_1;

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 за рахунок їх коштів та майна на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» сплачений судовий збір в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.)

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду не підлягає виконанню на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М Леміш