Справа № 496/2602/17
Провадження № 2/496/1545/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

при секретарі - Дигуляр А.С.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній сумісний власності на квартиру, та про визнання права власності на ? частину у спільний власності квартири,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить припинити право власності на частку у спільній сумісній власності на квартиру, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право власності на ? частку у спільній сумісній власності квартири за вказаною адресою за нею. Вимоги мотивує тим, що вона зареєстрована та постійно проживала за зазначеною адресою з цивільним чоловіком ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду встановлення факт їх проживання однією сім'єю з 29 жовтня 2009 року по день смерті ОСОБА_5 Спочатку їх сумісного проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 свого житла вони не мали, та були змушені проживати з сім'єю її дочки від першого шлюбу ОСОБА_7. Згодом отримали квартиру АДРЕСА_1. В цій квартирі вони з ОСОБА_5 зробили капітальний ремонт, а тільки потім перебралися для проживання. Однак потім, вирішили її обміняти на іншу, на що отримали згоду Біляївського виконавчого комітету Одеській області. По рішенню виконавчого комітету, їм видали обмінний ордер на квартиру АДРЕСА_1, яку вони отримали з боргами, в зв'язку з чим уклали Угоду «Про порядок погашення заборгованості». Згодом вказана квартира була приватизована. З самого початку сімейного проживання разом, позивач та ОСОБА_5 вели сумісне господарство, розраховувались з боргами по Угоді, зробили ремонт за спільні кошти. За час сумісного проживання, позивач дізналась, що у ОСОБА_5 є дорослий син від першого шлюбу - ОСОБА_2. Син з її чоловіком ОСОБА_5 відносини не підтримував, не підтримував свого батька в часи хвороб, у квартиру нічого не купував, не допомагав з ремонтом, тобто з ними не спілкувався та не вважав свого батька родичем. Коли помер її чоловік, вона, як його дружина, оформила свідоцтво про смерть, свідоцтво про поховання та за свої кошти поховала його. Незабаром їй стало відомо, що син її чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою про отримання спадщини. В даний час позивач вже не проживає у вказаній квартирі, так як 23 липня 2017 року передала ключі від вказаної квартири ОСОБА_2 - відповідачу. Відповідно до вказаних вище законодавчих норм, вважає, що має право на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, так як дане майно являється їх сумісною власністю, а син - ОСОБА_2 може спадкувати іншу половину даної квартири.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову та просив його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в повному повністю.

Вислухавши сторін, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області актовий запис № 975. (а.с. 8).

ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_8. Шлюб був розірваний 28 жовтня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2. (а.с. 13).

Згідно до акту від 26 вересня 2016 року депутата Біляївської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 згідно домової книги зареєстровані та вели спільне господарство понад 8 років (2009 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1) - ОСОБА_5 та ОСОБА_4. (а.с. 6).

Згідно довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради № 2796 від 28 вересня 2016 року, ОСОБА_4, 1967 р.н. є жителем АДРЕСА_2. (а.с. 7).

Відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 січня 2017 року, яке набрало чинності 03 лютого 2017 року, встановлено факт проживання однією сім'єю з 29 жовтня 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 12).

Згідно до ордеру на житлове приміщення № 101 ОСОБА_5 було видане житлове приміщення площею 12.00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3. (а.с. 10).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Біляївської міської ради про дозвіл на обмін жилих приміщень дано згоду ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на обмін квартирами та ОСОБА_5 передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 14).

20 липня 2010 року було укладено угоди «Про порядок погашення заборгованості» за № 08857, 08856, 08855 ОСОБА_5 з ВАТ «Одесаобленерго». (а.с. 29-31).

Вказана квартира була приватизована ОСОБА_5 та отримано свідоцтво про право власності на житло 03 вересня 2010 року № 5193 та зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. (а.с. 11).

В своєму позові ОСОБА_4 стверджує, що квартира АДРЕСА_1 являється спільною сумісною власністю її та покійного ОСОБА_5. При цьому посилається на норми ст. 74 СК України.

Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 5 даної статті, яка вказувала, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, діяла з 11.01.2011 року на підставі ЗУ «Про внесення зміни до статті 61 сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної власності подружжя. Частину п'яту статті 61 було виключено на підставі Закону України № 4766-УІ від 17.05.2012

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 61 СК України (в редакції від 27.07.2010 року), об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як було встановлено, 03 вересня 2010 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на житло № 5193. В свідоцтві зазначено, що квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного Житлового фонду». Спірна квартира була приватизована не в момент дії ч. 5 ст. 61 СК України, а тому являлася його особистою приватною власністю відповідно до норм ст. 57 СК України. Статтею 61 в редакції на момент приватизації квартири та в редакції на даний час, не передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду.

В позові позивач вказує, що в спірній квартирі вони робили ремонт, купували техніку за спільні кошти, що підтверджується платіжними документами. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області (рішення набрало законної сили 03.07.2017 року) в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування відмовлено. (а.с. 56).

Судом також встановлено, що згідно вказаного рішення суду, відповідно до довідки № 177 від 12.05.2017 року, виданої Дністровським міжрайонним управлінням водного господарства, ОСОБА_5 працював в Дністровському МУВГ на посаді машиніста насосної установки з 26 жовтня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки № 58 від 17 травня 2017 року, виданої Рибосільськогосподарським кооперативом «Придністровець», ОСОБА_5 працював в РСК «Придністровець» за сумісництвом на посаді ставкового працівника з 02.04.2015 року по 20.09.2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 працював та отримував кошти до самої смерті. Позивачка не надала до суду ніяких доказів про те, що вона працювала на момент проживання з покійним та заробляла якісь кошти. А тому немає ніяких підтверджень, що вона брала фінансову участь у проведені ремонтів та купівлі побутової техніки.

Позивачка просить припинити право власності на частку у спільній сумісній власності на квартиру, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, неможливо припинити право власності особи, цивільна правоздатність якої припинилася.

В позові ОСОБА_4 вказує, що іншого житла крім спірної квартири вона не має та зараз проживає з дочкою ОСОБА_7. Але такі твердження позивачки є неправдивими. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2017 року, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_4. Право власності зареєстровано. (а.с. 57-58).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 є такими, що не відповідають вищенаведеним нормам законодавства України та не підлягають задоволенню.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній сумісний власності на квартиру, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1 та про визнання права власності на ? частину у спільний власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів через Біляївський райсуд Одеської області.

Суддя Буран В.М.

03 жовтня 2017 року