АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/317/17 Номер провадження 22-ц/786/1476/17Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,

При секретарі: Маладиці Л.В.

За участю: відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

08 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з цим позовом. Підстави позовних вимог вмотивовував тим, що 16 червня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 4000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок порушення умов договору та виконання своїх зобов'язань утворилася заборгованість станом на 31 грудня 2016 року в сумі 22038 грн. 28 коп., розмір якої позивач просить стягнути.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв'язку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд дійшов невірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки кредитні правовідносини між сторонами є дійсними і про бажання їх припинити у порядку, встановленому законодавством чи договором, не висловлювала жодна із сторін, внаслідок чого договір був пролонгований. Вказує на те, що заборгованість за кредитом відповідачем не погашена, а тому з нього підлягають стягненню суми у межах строку позовної давності.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відхилення скарги.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи у їх сукупності, що 16 червня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

З заяви (а.с.8) вбачається, що Банк надав відповідачу кредит в сумі 2500 гривень (з подальшим його збільшенням згідно розрахунку заборгованості), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості, з кінцевим терміном дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 при укладенні договору 16 червня 2006 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 ( а.с. 8).

Заява містить відомості, що відповідач був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, з якими він погодився.

Відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала та станом на 31.12.2016року наявна кредитна заборгованість в розмірі 3998 грн. 70 коп. за тілом кредиту, 16613 грн. 95 коп. заборгованість за відсотками та 1525 грн. 63 коп. штрафні санкції.

З наданої позивачем довідки (а.с. - 44) вбачається, що термін дії картки № НОМЕР_1 визначений до червня 2013 року.

Останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_2 був вчинений 06 квітня 2013 року.

З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 08 лютого 2017 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення з цим позовом.

Такий висновок колегія суддів вважає обґрунтованим, виходячи з наступних обставин.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У довідці про умови кредитування сторони визначили, що погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% залишку заборгованості.

Тобто, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

( правові позиції ВСУ у справі №6-2520цс15 від 06 квітня 2016 року, справі №6-14цс14 від 19 березня 2014 року).

Доводи апелянта в частині досягнення сторонами згоди щодо пролонгації кредитного договору згідно п. 9.3, 9.5, 9.12 умов та правил надання банківських послуг, не спростовують висновків суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови і правила надання банківських послуг, долучені позивачем до позовної заяви, не містять підпису позичальника. Судом не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву про надання кредиту.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

(правова позиція ВСУ у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року).

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та коло спірних правовідносин. Підстави для скасування рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання неї законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ П.С. Абрамов

Судді: /підпис/ С.Ю. Мартєв /підпис/ Л.М. Хіль

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ П.С. Абрамов