АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/4536/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Клочко І.В.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/6320/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Державна іпотечна установа, про визнання майна особистою приватною власністю та поділу спільного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 рок позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ПАТ КБ «Хрещатик» про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ПАТ КБ «Хрещатик», Державна іпотечна установа, про визнання майна особистою приватною власністю та поділу спільного майна подружжя - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 особистою приватною власністю 2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_2. право власності на 1/6 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна подружжя виділено ОСОБА_4 у власність автомобіль «DAEWOOLANOS», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля в розмірі 20250 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 2756 грн.

В іншій частині позовної заяви ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити оскаржуване рішення в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та поділу часток права власності та в цій частині просив визнати вказану квартири смільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та в порядку поділу майна визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 згаданої квартири та за ОСОБА_4 1/3 частини квартири.

В скарзі вказує на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зазначає, що судом першої інстанції не досліджено та не надано належної правової оцінки договору купівлі- продажу квартири. Також зазначає, що є необґрунтованими посилання суду на те, що між продажем квартири АДРЕСА_3 та купівлею спірної квартири пройшов незначний проміжок часу, оскільки судом не досліджено, що отримані від продажу згаданої квартири кошти чи витрачено на придбання спірної квартири.

Позивач та її представник підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Треті особи у судове засідання не з'явивились про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомляли. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді Іванченка М.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в частині розподілу автомобіля «DAEWOO LANOS», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 стороною позивача не оскаржується, тому в апеляційному порядку в цій частині не переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 04 серпня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі та рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року шлюб між сторонамирозірвано.

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народилось двоє синів: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

16 грудня 2011 року на підставі купівлі-продажу квартири посвідченогоприватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гаранюк О.З., та зареєстровано в реєстрі за № 1557, ОСОБА_4 придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

16 грудня 2011 року між ПАТ «КБ «Хрещатик»та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № 41/11-980/37, відповідно до умов, якого відповідач отримав у кредит грошові кошти урозмірі 160000 грн. зі сплатою 15 % річних для придбання у власність квартири АДРЕСА_1.

Відповідно іпотечного договору № 41/1 1-980/37-01 від 16 грудня 2011 рокуукладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик»та ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором іпотечного кредиту № 41/11-980/37 від 16грудня 2011 рокуостаннійпередавбанку в іпотеку спірну квартиру.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором іпотечного кредиту № 41/11-980/37 від 16 грудня між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір поруки № 41/1 1-980/37-02, за умовами якого позивач зобов'язалась відповідати як поручитель перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру МВС України та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також відповіді Регіонального сервісного центру в м.Києві МВС України від 06грудня 2016 року № 31/26-66аз, відповідачем зареєстровано на своє ім'я автомобіль «DAEWOO LANOS», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.30, 122, 165).

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу - автомобіля «DAEWOO LANOS», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4. складеного ТОВ «Експерт оцінка плюс» станом на 17 березня 2017 року, вартість спірного автомобіля становить 40500 грн.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки Державної іпотечної установи від 29 березня 2017 року № 1537/11/3заборгованість за договором складає 133 703 грн 41 к.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя (Правова позиція Верховного Суду України по справі №6-801цс16 від 07 вересня 2016 року).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розподілу квартири АДРЕСА_1 з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, ОСОБА_10 укладено попередній договір купівлі -продажу квартири АДРЕСА_3 відповідно до умов якого, продавець ОСОБА_4 надає згоду на продаж, а покупці ОСОБА_9, ОСОБА_10 згодні придбати вказану квартиру, також сторони погодили, ціну вказаної квартири у розмірі 526020 грн, що на дань підписання даного договору становить 66000 доларів США.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 укладеного 01 листопада 2011 року ОСОБА_4 продав, ОСОБА_9, ОСОБА_10 придбали вказану квартиру за 526020 грн., що на день підписання договору за курсом НБУ становить еквівалент 66000 долари США. Пунктом 3 договору визначено квартира, що продається, належить ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26 квітня 2001 року державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-976 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 14 травня 2001 року у реєстрову книгу № д. 1116-15 за № 124. Реєстраційний номер майна: 35012948.

Крім того, в п.7 договору визначено, що ОСОБА_4 свідчить, що на момент придбання вищевказаної квартири в зареєстрованому шлюбі не перебував, однією сім'єю ні з ким не проживав, квартира, що відчужується, є його особистою приватною власністю. Дана обставина також підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду при визначені особистої приватної власності за ОСОБА_4 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1. Оскільки суд вірно зазначив, що кошти від продажу квартири АДРЕСА_3, яка належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_4

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання дітей аліменти у розмір 1/3 частки від заробітку.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_4 не достатній для забезпечення дітей. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідач приховав та витратив кошти на шкоду сім'ї, оскільки ОСОБА_2 не надала доказів того, що придбаний ОСОБА_4 автомобіль «DAEWOO LANOS», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 не використовувався в інтересах сім'ї. А тому відсутні підстави для відступлення у рівності часток при поділі квартири АДРЕСА_1.

Посилання позивача на те, що судом не надано належної оцінки доказам зокрема договору купівлі-продажу квартири та декларації ОСОБА_4 про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011 рік є необґрунтованими оскільки судом першої інстанції надано належну оцінку вказаним доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді: