АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
м. Київ Головуючий в 1 інстанції - Сенько М.Ф.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року про повернення заявникові скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірною дію державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича, що полягає у прийнятті до виконавчого провадження №53560934 листа виконуючої обов'язки начальника Головного управління Держгеокадастру у Київській області Приходько Л.О. від 20.03.2017 року №8-10-0.62-5744/2-17 з додатком, а саме: з копією листа від 07.03.2017 року №04-05/331, поданого представником Держслужби України з питань геодезії, картографії та кадастру Степаненко І.В. до Святошинського районного суду м. Києва на виконання ухвали від 23.02.2017 року по справі №759/5267/15-ц, а також визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, що полягає у не виконанні обов'язку перевірити за місцезнаходженням боржника достовірність даних, зазначених у вказаному вище листі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року зазначену скаргу повернуто заявнику. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідна скарга подана неповноважною особою та не підлягає розгляду за правилами ст. 383 ЦПК України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 просять скасувати зазначену ухвалу, а питання про прийняття скарги передати до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду. Крім того, скаржники просять постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права та помилки, допущені суддею суду першої інстанції. Посилаються на те, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність права у ОСОБА_1 оскаржувати дії та бездіяльність державного виконавця в порядку ст. 383 ЦПК України та невірно визначив стягувача у виконавчому провадженні.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року повернуто заявнику скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідна скарга подана неповноважною особою та не підлягає розгляду за правилами ст. 383 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Розділом VІІ ЦПК України не встановлено вимог до змісту та форми скарги, яка подається в порядку ст. 383 ЦПК України, а також не визначено порядку прийняття скарги до розгляду, залишення її без руху, а також повернення скарги заявникові.

Разом з тим, застосовуючи аналогію закону, колегія суддів вважає, що на скарги на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця поширюється дія статті 121 ЦПК України.

Проте, указаною нормою права передбачено обов'язок суду залишити заяву(скаргу) без руху з наданням заявникові строку на усунення недоліків.

Частиною 3 ст. 121 ЦПК України встановлено перелік випадків, за яких суд повертає заявникові заяву(скаргу) без попереднього залишення останньої без руху.

Між тим, правова підстава, на яку послався суд першої інстанції при поверненні скарги заявникові, відсутня у зазначеному вище переліку.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції, чинній на момент подання відповідної скарги) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, зазначеною нормою права виключено обмеження щодо кола осіб, які мають право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця, а відповідну скаргу можуть подати, як сторони виконавчого провадження, так і інші заінтересовані особи.

Також, колегія вважає за можливе зазначити, що ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 383 ЦПК України не підлягають розширеному тлумаченню і не передбачають того, що скарга може бути подана лише в межах того виконавчого провадження, яке відкрито на виконання судового рішення, яким закінчено розгляд справи. Таким чином, виконавчі дії в рамках виконавчих проваджень щодо виконання проміжних судових рішень, які є виконавчими документами, також можуть бути предметом оскарження за указаними вище правовими нормами.

Отже, судом першої інстанції передчасно, без належного з'ясування усіх обставин справи зроблено висновок про необхідність повернення заявникові скарги, що вказує на порушення процесуального порядку вирішення питання прийняття скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця до розгляду.

Щодо вимог скаржників про постановлення окремої ухвали, то колегія суддів не вбачає передбачених ст.ст. 211, 320 ЦПК України підстав для вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, колегія не може врахувати заперечення апеляційної скарги на інші ухвали суду першої інстанції, які не підлягають окремому апеляційному оскарженню, та на процесуальні дії судді, оскільки згідно частини 2 ст. 293 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. З огляду на викладене, ОСОБА_1 вправі викласти відповідні заперечення в апеляційній скарзі на судове рішення, яке буде ухвалене за результатами розгляду по суті скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року, а питання прийняття скарги передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: