Справа № 712/2п-734/2009
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2017 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів - Фазикош Г.В., Бисага Т.Ю.,

секретарі - Шукаль О.Я.,

з участю: представника ПАТ КБ «Надра» - Бомбушкар С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Надра» на рішення Ужгородського міькрайонного суду від 07 жовтня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року ОСОБА_2 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що 27 жовтня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу придбала від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 будинковолодіння з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки площею 1,30 га для ведення особистого селянського господарства та 0,51 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території Великодобронської сільської ради Ужгородського району.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.07.2005 року житловий будинок належав ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, в рівних долях кожному по 1/3 частини. Земельні ділянки належали ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1,30 га серії НОМЕР_1від 19.11.2002 року виданого Ужгородською райдержадміністрацією та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,51 га серії НОМЕР_2 від 01.10.1999 року виданого Великодобронською сільською радою.

Відповідачі стверджували, що на момент укладення договору купівлі-продажу будинковолодіння та земельних ділянок такі не перебували під арештом чи забороною, щодо них не ведуться судові спори, в іпотеці не перебувають.

Продаж будинковолодіння та земельних ділянок було вчинено за домовленістю сторін за 122 000 грн. і всі витрати пов'язані з укладенням договору купівлі-продажу були покладені на неї, як на покупця.

19 червня 2008 року договір купівлі-продажу було зареєстровано Ужгородським районним державним підприємством (бюро) технічної інвентаризації за №926 в книзі №1, реєстраційний №11406586 на підставі чого було видано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №19233811, 19232825 від 19.06.2008 року.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу продавці зобов'язалися після укладення договору передати покупцеві будинковолодіння та земельні ділянки, звільнити їх.

Однак, після отримання коштів та підписання договору купівлі-продажу відповідачі на протязі трьох років категорично відмовляються звільнити будинковолодіння.

У зв'язку з відмовою відповідачів звільнити будинковолодіння, вона не може вселитися в свій будинок та користуватися своїм законним майном.

Спільного господарства вона з відповідачами не веде, в родинних стосунках не перебуває, боргів перед ними не має. Між нею та відповідачами відсутній усний або письмовий договір оренди на право проживання в будинку і ніякої плати за їх проживання не отримує.

Посилаючись на вказані обставини просила задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 подали зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, мотивуючи тим, що у травні 2005 року у зв'язку з тяжким матеріальним становищем ОСОБА_3 звернувся до гр. ОСОБА_7 із проханням надати у позику гроші, на що він погодився і з метою отримання коштів та передачі їх в позику, відповідачкою ОСОБА_2, знайомою ОСОБА_7 із відділення банку «Надра» було укладено кредитний договір а загальну суму 18 000 доларів США, з яких йому у позику було передано 8000 доларів США.

За усною домовленістю, частину коштів рівними частинами погашав ОСОБА_7, а решту коштів повинен погашати він, що стверджується відповідними квитанціями про оплату кредиту.

Для отримання ОСОБА_2 зазначеного кредиту необхідно було показати наявність в останньої нерухомого майна. З цією метою було запропоновано на час оформлення та отримання кредитних коштів тимчасово, фіктивно оформити на неї спірне будинковолодіння, без жодних намірів створення будь-яких правових наслідків, зокрема щодо дійсного придбання нею нерухомого майна, чи їхнього виселення з будинку.

Зазначені обставини підтверджуються сплатою ними за позичальника ОСОБА_2 кредитних коштів в банку «Надра» протягом 24 місяців (з травня 2006 року по травень 2008 року) рівними частинами по 252 доларів США, щомісячно.

Після погіршення відносин між ним та ОСОБА_7, останній намагався шахрайськими діями привласнити по фіктивному договору належне їм будинковолодіння з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок площею 1,30 га та 0,51 га, які знаходяться на території Великодобронської сільської ради.

Із посиланням на вимоги ст. 234 ЦК України, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу будинковолодіння з надвірними спорудами, розташованих в АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок площею 1,30 га та 0,51 га розташованих на території Великодобронської сільської ради, посвідчених приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Житко О.І. від 27.10.2005 року за зареєстрованим номером 2897.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 жовтня 2009 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу будинковолодіння з надвірними спорудами, розташованих в АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок площею 1,30 га та 0,51 га розташованих на території Великодобронської сільської ради, посвідчених приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Житко О.І. від 27.10.2005 року за зареєстрованим номером 2897. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра», який не залучався судом до участі у справі і вважає, що цим рішенням порушуються права та законні їх інтереси, як іпотекодержателя спірного нерухомого майна, ставить питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для його постановлення відсутні.

Заслухавши пояснення представника ПАТ КБ «Надра» - Бомбушкар С.П., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно укладеного кредитного договору між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 від 27 жовтня 2005 року, банк надав позичальнику у тимчасове користування, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 18 000,00 доларів США. Цільове використання кредиту - проведення розрахунку по договору купівлі-продажу від 27.10.2005 року, що укладений між позичальником та продавцем - ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 27.10.2005 року і предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 та земельні ділянки: площею 1,30 га відведена для ведення особистого господарства та площею 0,51 га відведена для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства.

При розгляді даної справи та постановленні рішення, суд першої інстанції визнав недійсним договір купівлі-продажу від 27 жовтня 2005 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і який діє від імені ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та не вирішив питання про залучення до участі ПАТ КБ «Надра», права та законні інтереси якого порушено, оскільки ним були надані кредитні кошти для придбання будинку АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок: площею 1,30 га та 0,51 га, які були передані в іпотеку банку у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором і які є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У відповідності до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 24 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» - для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно врахувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

При постановленні рішення суд першої інстанції констатував, що із пояснень ОСОБА_3 слідує, що кредит замість ОСОБА_2 погашав саме він та із постанови слідчого СВ Ужгородського РВ ГУМВС від 07.07.2009 року вбачається, що з приводу заяви ОСОБА_3 про заволодіння його будинком порушено кримінальну справу за фактом шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Також ОСОБА_2 не спростовані пояснення відповідачів про те, що жодних коштів за будинок вона їм не передавала і таких був переоформлений на неї для отримання кредиту, не подано з приводу цього жодних доказів.

Даний висновок суду першої інстанції не ґрунтується на фактичних обставинах справи і рішення суду постановлене всупереч ст. 234 ЦК України.

Із оспорюваного договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2005 року вбачається, що такий договір укладався ОСОБА_3, 1975 року народження, діючи від імені та на підставі довіреностей, посвідчених Великодобронською сільською радою, Ужгородського району від 26.10.2005 року за №№ 231, 232, від імені ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, 1952 року народження та ОСОБА_2 і за цим договором продавці зобов'язуються передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму.

Предметом продажу є будинковолодіння (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами), який розташований в АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки: площею 1,30 га та 0,51 га, що знаходяться на території Великодобронської сільської ради Ужгородського району.

Із даного договору слідує, що житловий будинок належить продавцям в рівних долях кожному, по 1/3 - ОСОБА_3, 1952 р.н., ОСОБА_4, ОСОБА_3, і земельні ділянки належать продавцю ОСОБА_3 1952 р.н. і передаються у власність ОСОБА_2

Продаж будинковолодіння і земельних ділянок, за домовленістю сторін, вчиняється за 122 000 грн., які продавець та представник продавців отримали до підписання цього договору, і визначена грошова оцінка обох земельних ділянок.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, спірне будинковолодіння зареєстроване на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2005 року.

Таким чином, судова колегія вважає, що з метою продажу вищезазначеного будинковолодіння власники: ОСОБА_3, 1952 р.н.. ОСОБА_4, ОСОБА_3, який належить їм на праві власності по 1/3 кожному, надали довіреність ОСОБА_3, 1975 р.н. для укладення договору купівлі-продажу від їх імені та земельних ділянок, які належать ОСОБА_3, 1952 р.н. з ОСОБА_2 і сторонами визначено предмет договору, ціну, за якою вчиняється продаж та кошти за яких продавець і представник продавців отримали до підписання цього договору і також сторони у договорі обумовили істотні умови при укладенні його, а тому підстав, передбачених ст. 234 ЦК України для визнання оспорюваного договору недійсним, відсутні.

Посилання ОСОБА_3, що про заволодіння його будинком порушено кримінальну справу за фактом шахрайства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, судова колегія до уваги не приймає, оскільки позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу із цих підстав не ставилися.

Разом з тим, не можуть бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 про виселення відповідачів із займаного будинковолодіння, так як при зверненні до суду вона посилається на норми ст.ст. 9, 105, 116, 150, 155 ЖК України та ст.ст. 316-319, 321, 325, 655-656, 662, 663 ЦК України та не зазначено конкретну правову підставу для їх виселення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідності до п.п. 1,2,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, із ухваленням нового рішення, яким у позові ОСОБА_2 за зустрічному позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст. 234 ЦК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 жовтня 2009 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Собослой Г.Г.