Ухвала

іменем україни

25 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., МаляренкаА.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2 вересня 1985 року по 5 травня 2004 року він працював у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод») на різних посадах. При його звільненні з роботи ВАТ «Содовий завод» був зобов'язаний провести з ним повний розрахунок, однак цього не зробив. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2012 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на його користь заборгованість із заробітної плати у сумі 12 801 грн 82 коп.

Рішенням цього ж суду від 28 жовтня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на його користь індексацію заробітної плати починаючи з 1 червня 2004 року по 1 серпня 2016 року у сумі 45 405 грн 50 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 6 травня 2004 року включно у сумі 71 007 грн 25 коп.

Виконавчі листи своєчасно були надані ліквідатору ВАТ «Содовий завод», але до цього часу не виконані.

Позивач зазначав, що 24 січня 2013 року ним було одержано лист Фонду Державного майна України в Донецькій області № 11-05-00801, в якому зазначено, що станом на 1 січня 2013 року в реєстрі державних корпоративних прав у Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод».

Постановою господарського суду Донецької області від 4 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення його прав.

ОСОБА_4 вважав, що оскільки ВАТ «Содовий завод» на 100 % було державним підприємством, то згідно зі ст. 619 ЦК України поряд із відповідальністю боржника встановлена додаткова субсидіарна відповідальність іншої особи, якою є Фонд державного майнаУкраїни. Оскільки основний боржник відмовився задовольнити вимоги кредитора, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність, тобто до Фонду державного майна України.

У зв'язку з цим позивач просив стягнути з Фонду державного майна України заборгованість з індексації заробітної плати у сумі 45 405 грн 50 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25 січня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова(субсидіарна) відповідальність іншої особи. Субсидіарна (додаткова) відповідальність виникає у випадках, передбачених договором або законом. Суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додатково (субсидіарного) боржника.

Частиною 1 ст. 176 ЦК України передбачено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше.

Згідно з абз. 15 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обов'язок щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема із заробітної плати, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої ст. 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливу місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та Фондом державного майна України, є правовідносинами засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: