Справа № 127/783/16-ц
Провадження № 2/127/1171/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Бондарчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центрального відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення матеріальних і моральних збитків,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центрального відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення матеріальних і моральних збитків.

Позов мотивований тим, що 22.04.2010 року, на виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.03.2010 року про стягнення боргу в сумі 317531 грн. з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Ерсте-Банк» старший державний виконавець Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_6 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_5

В подальшому, 15.06.2010 року під час опису майна боржника ОСОБА_5, достовірно знаючи про те, що частка ОСОБА_5 у квартирі складає ?, ОСОБА_6 незаконно вписала в акт опису й арешту майна частки квартири, які належали позивачам у справі ОСОБА_1 в розмірі ?, ОСОБА_3 в розмірі ? та ОСОБА_1 в розмірі ?.

Внаслідок чого, 25.02.2011 року проведено прилюдні торги, на яких реалізовано арештоване нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 іншій особі, яка є добросовісним набувачем.

В результаті таких дій старшого державного виконавця ОСОБА_6 позивачі у справі залишились без житла.

13.06.2014 року відносно ОСОБА_6 був складений обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000566 від 01.02.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2015 року на підставі заяв потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_3, - ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України в зв'язку з примиренням.

ОСОБА_6 відшкодувала позивачам кошти за найм квартири, про що є відповідні розписки.

Матеріальна шкода, завдана позивачам, повинна бути відшкодована також державою, що стало підставою їх звернення до суду з позовом.

В ході судового розгляду справи представником позивачів подавались заяви про уточнення позовних вимог, згідно з якими після проведення судово-будівельної експертизи та визначення вартості квартири було збільшено позовні вимоги, а також належними відповідачами в справі визначено Державу Україна в особі Державної казначейської служби України та в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

В судовому засіданні представник позивачів уточнені позовні заяви підтримала, посилаючись на викладені у них обставини.

Представники відповідачів та третьої особи позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Згідно з їхніми запереченнями позивачами, які є потерпілими у кримінальному провадженні, було заявлено цивільні позови, від яких вони відмовились, про це вказано в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2015 р. про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 В матеріалах справи є заяви позивачів про те, що спричинена їм шкода повністю відшкодована ОСОБА_6 Представник третьої особи - Центрального відділу ДВС м. Вінниця суду додатково пояснив, що всі три позивачі водночас є боржниками за виконавчими провадженнями про стягнення з них кредитної заборгованості на загальну суму біля 2 млн. грн. на користь банків.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

22.04.2010 року на виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.03.2010 року про стягнення боргу в сумі 317531 грн. із ОСОБА_5 на користь ПАТ «Ерсте-Банк» старший державний виконавець Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_6 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу із ОСОБА_5

В подальшому, 15.06.2010 року під час опису майна боржника ОСОБА_5, достовірно знаючи про те, що частка ОСОБА_5 у квартирі складає ?, ОСОБА_6 незаконно вписала у акт опису й арешту майна частки квартири, які належали позивачам у справі ОСОБА_1 в розмірі ?, ОСОБА_3 в розмірі ? та ОСОБА_1 в розмірі ?.

Внаслідок чого 25.02.2011 року проведено прилюдні торги, на яких реалізовано арештоване нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 іншій особі, яка є добросовісним набувачем.

В результаті таких дій старшого державного виконавця ОСОБА_6 позивачі у справі втратили право на проживання в квартирі.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про зміну імені змінив прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

13.06.2014 року відносно ОСОБА_6 був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000566 від 01.02.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

У кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_1., ОСОБА_3 та ОСОБА_2. заявлялись позови під час досудового розслідування : ОСОБА_1 в розмірі 80000 грн., що складає вартість 1/4 її частки в квартирі, ОСОБА_3 в розмірі 80000 грн., що складає ? його частки в квартирі, ОСОБА_1 в розмірі 160000 грн., що складає вартість ? частки його квартири (80000 грн.) і моральну шкоду в розмірі 80000 грн.

При розгляді кримінального провадження потерпілі ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від цивільних позовів відмовились.

В матеріалах цивільної справи містяться розписки ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про те, що спричинена шкода повністю відшкодована обвинуваченою ОСОБА_6

Згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2015 року встановлено, що під час судового розгляду потерпілі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулись до суду з письмовим клопотанням про звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, оскільки обвинувачена відшкодувала завдану їм шкоду в повному обсязі та вони примирились, претензій до останньої потерпілі не мають.

Суд бере до уваги розписки ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 05.07.2014 р., які містяться в матеріалах цивільної справи про те, що кожен з них отримав від ОСОБА_6 по 6000 грн. за спричинення матеріальних і моральних збитків і будь-яких претензій до обвинуваченої ОСОБА_6 не мають та не матимуть (а.с. 99-101). Проте з написаних позивачами в цей же день 05.07.2017 р. розписок слідує, що спричинена шкода відшкодована в повному обсязі без зазначення певної суми відшкодування, яку здійснила ОСОБА_6 (а.с. 9, 10). Саме ці розписки без зазначення суми відшкодування містяться в матеріалах кримінального провадження і були враховані судом при постановленні ухвали від 07.04.2015 р. про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 у зв»язку з примиренням потерпілих з обвинуваченою та повним відшкодуванням заподіяної шкоди. Ухвала суду від 07.04.2015 р. набрала законної сили і висновки, які містяться в ній, не можуть бути спростовані письмовими доказами - розписками позивачів про отримання лише часткового відшкодування майнової та моральної шкоди по 6000 грн. кожному з потерпілих у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На переконання суду, право позивача на відшкодування шкоди задоволено іншою особою - обвинуваченою в кримінальному провадженні ОСОБА_6

На час розгляду цієї справи шкода позивачам відшкодована іншою особою, а тому їх позов про відшкодуванням шкоди за рахунок держави суд вважає необґрунтованим.

Виниклі правовідносини врегульовані положеннями ст. 56 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, та положеннями ст. 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст. 1174 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя