Ухвала

іменем україни

06 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Євтушенко О.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона працювала у ВАТ «Содовий завод» на посаді електромонтера цеху ТПФН в період часу з 08 жовтня 1973 року по 24 вересня 2001 року.

Рішенням Словʼянського міського суду Донецької області від

24 жовтня 1997 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь

ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 765 грн 36 коп.

Виконавчий лист було своєчасно надано до державної виконавчої служби та прийнято до виконання, однак виконано не було.

Наказом від 24 вересня 2001 року № 494 ОСОБА_2 звільнено із займаної посади.

Вказувала, що при звільненні ВАТ «Содовий завод» не було проведено повного розрахунку мотивуючи це скрутним майновим становищем.

Рішенням Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від

28 жовтня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь

ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 279 грн 04 коп., індексацію заробітної плати в розмірі 8 030 грн 92 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 21 798 грн 08 коп., всього стягнуто 30 108 грн 04 коп.

Виконавчий лист за вказаним судовим рішенням було своєчасно надано до ліквідаційної комісії ВАТ «Содовий завод» та прийнято до виконання, однак рішення суду не виконане.

Зазначала, що за весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості по заробітній платі та виконанню судових рішень, не припинили порушення права позивача протягом тривалого часу.

Ураховуючи наведене, на підставі положень ст. 619 ЦК України,

ст. 8 Конституції України, ОСОБА_2 просила стягнути з Фонду державного майна України заборгованість по заробітній платі в розмірі

1 044 грн 40 коп. та індексацію заробітної плати в розмірі 8 030 грн 92 коп.

Рішенням Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від

27 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Одночасно до касаційної скарги скаржником додано заяву в якій скаржник ставить питання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 22 лютого

2017 року, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України у разі пропущення встановленого законом строку на касаційне оскарження з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Заява ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 22 лютого

2017 року підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску є поважними.

Однак, у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що Фонд державного майна України не несе додаткову (субсидіарну) відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод».

Судами встановлено, що ОСОБА_2 працювала у ВАТ «Содовий завод» з 08 жовтня 1973 року по 24 вересня 2001 року.

Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 24 грудня 1997 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_2 заробітну плату в розмірі 765 грн 36 коп..

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

28 жовтня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь

ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 279 грн 04 коп., індексацію заробітної плати за період з 01 листопада 1997 року по 26 вересня 2016 року у зв'язку із невиконанням рішення суду в розмірі 8 030 грн 92 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 вересня 2001 року по 28 жовтня 2016 року включно в розмірі 21 798 грн

08 коп., всього стягнуто 30 108 грн 04 коп.

Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше.

Згідно абз. 15 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обов'язок щодо продажу майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема із заробітної плати, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливу місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

Разом з тим судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно довідки ліквідатора від 13 вересня 2016 року, виданої на ім'я ОСОБА_2 рішення судів у ліквідаційній процедурі у справі про банкрутство можуть бути прийняті до виконання лише після проведення аукціону з продажу майна, який у даний час готується.

Частиною 2 статті 152 ЦК України, частиною 2 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій.

За приписами ч. 1 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи (ч. 1 ст. 619 ЦК України).

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій встановили, що між ОСОБА_2 та Фондом державного майна України не існувало будь-яких зобов'язань, вони не знаходились у трудових відносинах, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки не виникає обов'язку Фонду державного майна України перед ОСОБА_2 щодо виплати сум, належних їй від ВАТ «Содовий завод».

Разом з тим, суди попередніх інстанцій вірно зазначили , що посилання позивача на ст. 619 ЦК України є безпідставним, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема КЗпП, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.

Посилання ОСОБА_2 в касаційній скарзі на норми Конституції України і міжнародного права, зокрема, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Протоколу № 1 до Конвенції, не спростовує висновків суду. Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 325, 328 ЦПК України

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження.

У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_2 на рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати, відмовити.

Копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ: О.І.Євтушенко