АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/1309/17 Головуючий у 1 - й інстанції: Миколаєць Ю.І.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року про повернення позивачу для подання до належного суду позовної заяви ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року повернуто для подання до належного суду позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року скасувати та відновити провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Повертаючи позовну заяву для подання до належного суду у зв'язку з тим, що він не проживає та не зареєстрований в Святошинському районі м. Києві, суд першої інстанції не врахував, що, за загальним правилом позовна заява може пред'являтися до суду за місцезнаходженням відповідача - юридичної особи. Альтернативна підсудність, закріплена в Цивільному процесуальному кодексі України, надає позивачу право вибору, до якого з компетентних на розгляд спору судів звернутися. Зазначив, що обрав Святошинський районний суд м. Києва, виходячи із закріпленого в законодавстві загального правила визначення територіальної підсудності - за місцем знаходження відповідача, а тому висновок суду першої інстанції про те, що він звернувся до неналежного суду, є помилковим.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день та час слухання справи судом повідомлялося у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 було повернуто позивачу для подання її до належного суду.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 109, 110, 115, 122 ЦПК України, зазначаючи, що ні місцезнаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф», ні адреса проживання чи реєстрації позивача ОСОБА_3 територіально не відносяться до Святошинського району м. Києва, а тому, дана справа не підсудна Святошинському районному суду м. Києва.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи та нормам процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги його не спростовують, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 107 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Частина 2 ст. 109 ЦПК України визначає, що позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Згідно частини 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Таким чином, ОСОБА_3, подаючи позов про захист прав споживача, міг на власний розсуд для розгляду своєї справи обрати або суд за місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф», або суд за своїм зареєстрованим місцем проживання чи перебування, або суд за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Голосіївського району м. Києва.

Юридичною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» є: м. Київ, вул. Лінійна, 17, офіс 107, що територіально відноситься до Солом'янського району м. Києва.

Будь-яких відомостей про те, що місцем виконання оспорюваного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, є інше місце, ніж місце його укладення за юридичною адресою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» матеріали справи не містять.

Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 109, 110 ЦПК України, позивач мав право пред'явити свій позов до Солом'янського районного суду м. Києва або Голосіївського районного суду м. Києва, за своїм місцем реєстрації чи за місцезнаходженням відповідача.

З огляду на викладене, так як ОСОБА_3 не було зазначено обставин, якими б обґрунтовувалося його звернення з даним позовом до Святошинського районного суду м. Києва, так як його місце реєстрації та місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» територіально не належать до Святошинського районного суду м. Києва, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину не підсудний даному суду.

За правилом ст. 115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановлюється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Частина 3 ст. 121 ЦПК України також закріпила, що заява повертається, зокрема, якщо справа не підсудна цьому суду.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що позов ОСОБА_3 не підсудний Святошинському районному суду м. Києва, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заява підлягає поверненню позивачеві для подання до належного суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач належно реалізував своє право на вибір підсудності, скориставшись загальним правилом, закріпленим в ст. 109 ЦПК України, та пред'явив свій позов до суду за місцезнаходженням відповідача - юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що юридична адреса відповідача: м. Київ, вул. Лінійна, 17, офіс 107, територіально відноситься до Солом'янського, а не до Святошинського району м. Києва.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: