У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Демяносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, в якому просив стягнути з Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» (далі - КП «ВУКГ») на свою користь компенсацію за час вимушеного прогулу, який виник через неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці, у розмірі середнього заробітку позивача за період з 05 березня 2015 року по 20 квітня 2016 року в сумі 46 347 грн 31 коп.; стягнути КП «ВУКГ» на свою користь компенсацію за вимушений прогул, за час затримки видачі трудової книжки з 21 квітня 2016 року по 20 травня 2016 року в сумі 3 035 грн 85 коп.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ніжинського міського суду Чернігівської області від 22 серпня 2014 року визнані незаконними розпорядження секретаря Ніжинської міської ради ЛінникаА.В. № 28 від 20 березня 2014 року, № 35 від 27 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника КП «ВУКГ».

05 березня 2015 року Ніжинським міським головою винесено розпорядження № 22 про поновлення ОСОБА_4 на займаній посаді, про що внесені відповідні записи у трудову книжку за НОМЕР_1 від 05 березня 2015 року та вручені позивачу під підпис 10 березня 2015 року.

06 березня 2015 року Ніжинським міським головою винесено розпорядження № 25, яким скасовані: розпорядження секретаря міської ради від 06 лютого 2014 року № 7 «Про поновлення на посаді ОСОБА_4.», розпорядження секретаря міської ради від 20 березня 2014 року № 28 «Про розірвання контракту та звільнення з посади», розпорядження секретаря міської ради від 27 березня 2014 року № 35 «Про розірвання контракту та звільнення з посади», розпорядження міського голови від 05 березня 2015 року № 22 «Про поновлення на посаді ОСОБА_4.».

Також даним розпорядженням Ніжинський міський голова зобов'язав внести зміни до трудової книжки позивача щодо записів № № 12,13, 14 в частині визнання їх недійсними, а запис № 11 на сторінках 8-11 про звільнення з посади начальника КП «ВУКГ» на підставі розпорядження від 19 вересня 2013 року залишити дійсним.

На підставі вказаного розпорядження до трудової книжки позивача внесені записи за № № 15, 16, 17, 18 від 06 березня 2015 року.

Вищезазначені дії Ніжинського міського голови в судовому порядку визнані протиправними.

25 травня 2016 року позивач листом звернувся до Ніжинського міського голови Лінника А.В. щодо приведення записів у трудовій книжці відповідно до вимог чинного законодавства та усунення порушень права на працю.

18 квітня 2016 року позивач отримав повідомлення про необхідність надання його трудової книжки, що виконано позивачем 19 квітня 2016 року.

20 травня 2016 року відповідним листом позивачу видано його трудову книжку із внесеними до неї записами за № № 19, 20, 21, 22, 23. Відповідно до останнього запису позивача звільнено з посади начальника КП «ВУКГ» 20 квітня 2015 року.

Позивач вказував, що через неправомірні дії представника власника КП «ВУКГ» Ніжинського міського голови у нього виник вимушений прогул з 05 березня 2015 року по 20 квітня 2016 року.

Крім того позивач зазначав, що трудова книжка йому була видана 20 травня 2016 року, у зв'язку з чим виник вимушений прогул з 20 квітня 2016 року по 20 травня 2016 року.

На підставі вищевикладеного, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з КП «ВУКГ» на користь ОСОБА_4 46 347 грн 31 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05 березня 2015 року по 20 квітня 2016 року за неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці, 3 035 грн 85 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21 квітня 2016 року по 20 травня 2016 року за затримку видачі трудової книжки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі КП «ВУКГ» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. (ст.47 КЗпП України).

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону; якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених ч.2 цієї статті; у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п. п. 18, 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення; якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю; оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з контрактом від 16 серпня 2012 року № 47, укладеним між Ніжинською міською радою в особі голови ОСОБА_6 та ОСОБА_4, останній був прийнятий на роботу до КП «Виробниче управління комунального господарства» м. Ніжина на посаду начальника строком на 5 років з 23 серпня 2012 року до 22 серпня 2017 року.

На підставі розпорядження Ніжинської міської ради від 14 серпня 2013 року № 60 та ОСОБА_4 достроково звільнено з посади начальника КП «Виробниче управління комунального господарства», розірвано контракт від 16 серпня 2012 року № 47 у зв'язку із порушенням ОСОБА_4 законодавства України та умов укладеного контракту на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України.

Розпорядженням секретаря міської ради від 06 лютого 2014 року № 7 «Про поновлення на посаді ОСОБА_4.» позивача поновлено на посаді начальника КП «ВУКГ».

Розпорядженням Ніжинської міської ради від 20 березня 2014 року № 28 «Про розірвання контракту та звільнення з посади», підписаним секретарем міської ради Лінником А.В., ОСОБА_4 звільнено з посади начальника КП «ВУКГ» за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, у зв'язку із невиконанням ним умов контракту.

Розпорядженням Ніжинської міської ради від 27 березня 2014 року № 35 «Про розірвання контракту та звільнення з посади» ОСОБА_4 звільнено з посади начальника КП «ВУКГ» та розірвано (припинено) достроково з ним контракт як з керівником з 27 березня 2014 року.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 серпня 2014 року, яке набрало законної сили 25 листопада 2014 року, визнані незаконними розпорядження секретаря Ніжинської міської ради Лінника А.В. № 28 від 20 березня 2014 року «Про дострокове розірвання трудового контракту та звільнення ОСОБА_4.» з посади начальника КП «ВУКГ», № 35 від 27 березня 2014 року «Про дострокове розірвання трудового контракту та звільнення ОСОБА_4 з посади начальника КП «ВУКГ»», поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника КП «ВУКГ» з 28 березня 2014 року, стягнуто з КП «ВУКГ» на користь ОСОБА_4, із врахуванням його середньоденного заробітку у розмірі 202 грн 39 коп, 16 393 грн 59 коп середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 28 березня 2014 року по 22 серпня 2014 року.

05 березня 2015 року позивач відповідно до розпорядження Ніжинського міського голови № 22 «Про поновлення на посаді ОСОБА_4.» був поновлений на посаді начальника КП «ВУКГ» з 28 квітня 2014 року.

06 березня 2015 року Ніжинський міський голова розпорядженням від № 25 «Про скасування розпоряджень секретаря міської ради та міського голови» скасував розпорядження секретаря міської ради від 06 лютого 2014 року № 7 «Про поновлення на посаді ОСОБА_4 від 20 березня 2014 року № 28 «Про розірвання контракту та звільнення з посади», від 27 березня 2014 року № 35 «Про розірвання контракту та звільнення з посади», від 05 березня 2015 року № 22 «Про поновлення на посаді ОСОБА_4.».

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 24 березня 2016 року, визнані протиправними дії Ніжинського міського голови ЛінникаА.В. щодо винесення 06 березня 2015 року розпорядження № 25 «Про скасування розпоряджень секретаря міської ради та міського голови», дане розпорядження скасоване.

25 березня 2016 року, 28 березня 2016 року ОСОБА_4 звертався до Ніжинської міської ради із заявами про внесення у встановленому порядку записів до трудової книжки та усунення порушень трудових прав позивача.

Ніжинським міським головою у відповіді від 07 квітня 2016 року позивачеві запропоновано надати трудову книжку для належного оформлення. Трудова книжка надана позивачем до виконавчого комітету Ніжинської міської ради 19 квітня 2016 року.

З повідомлення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 20 травня 2016 року убачається, що трудова книжка із відповідними записами надіслана ОСОБА_4 та особисто отримана ним 20 травня 2016 року.

Згідно запису № 23 у трудовій книжці позивача, копія якої наявна у справі, останній запис у трудовій книжці здійснений 20 квітня 2016 року, з якого убачається, що позивач звільнений 19 вересня 2013 року з посади начальника КП «ВУКГ» за пунктом 8 ст. 36 КЗпП України, на підставі розпорядження секретаря міської ради від 19 вересня 2013 року № 70 та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 грудня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що запис № 23 до трудової книжки позивача призвів до втрати останнім трудового стажу за період з 28 березня 2014 року по 06 березня 2015 року, грубо порушив трудові права позивача, закріплені Конституцією України, зокрема право на працевлаштування, що є підставою для застосування до спірних правовідносин ст. 235 КЗпП України.

Також суд першої інстанції правильно врахував, що у порушення ст. 47 КЗпП України, трудова книжка позивачу у день звільнення не була видана і у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтвердили існування поважних причин, що унеможливили її видачу.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що КП «ВУКГ» є неналежним відповідачем у справі були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та їм надано належну правову оцінку.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Демяносов

А.В. Маляренко