Справа №278/2093/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 травня 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Дубовік О.М.,

за участю секретаря судового засідання Васинчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому зазначає, що з квітня 2007 року до 13.01.2009 року проживала з відповідачем ОСОБА_2 однією сімєю, а 14.01.2009 року між ними було зареєстровано шлюб. За час проживання 18.07.2009 року за спільні кошти придбали будинок №3 по вулиці Центральна в с. Дубовець Житомирського району Житомирської області, в який прописалися 23.08.2011 року та проживали разом за усною домовленістю. Право власності на будинок було зареєстровано за відповідачем. Проте, з 09.08.2016 року відповідач чинить перешкоди позивачу, а саме: виставив її з будинку, змінив замки від вхідних дверей, ключі позивачу не надає. Через зазначене позивач опинилася в скрутному становищі, у звязку з чим вона змушена винаймати інше житло та нести додаткові витрати. Під час судового розгляду справи уточнювала свої позовні вимоги (а.с. 42, 61, 78). Тому просить суд: зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні вищезазначеним житловим будинком та вселити її; зобовязати відповідача надати ключі від вхідних дверей; стягнути понесені збитки (витрати) за оренду житла у сумі 9000 грн. та судовий збір у сумі 1102,40 грн.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що в добровільному порядку відповідач відмовляється щоб позивач вселилася у житловий будинок. Ключів від будинку у позивача немає. Неодноразові намагання у добровільному порядку вселитися до будинку результатів не дали. У позивача немає іншого житла, тому вимушена його винаймати та спачувати орендну плату. Просила вимоги задовольнити повністю.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач вказав, що шлюб між ним і позивачем розірваний, а тому вона не має права проживати разом з ним. Заперечував щодо факту перешкод з його боку у проживанні ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України).

У ході судового розгляду судом встановлено, між сторонами був зареєстрований шлюб 14.01.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с. 7).

Відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок №3 по вулиці Центральна в с. Дубовець Житомирського району Житомирської області ( а.с. 15).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована в спірному будинку за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дубовець, вул. Центральна, буд. 3, що підтверджується копією паспорта з відміткою про місце проживання (а.с. 2).

Як вбачається з листів позивача, адресованих відповідачу, останній чинить перешкоди у користуванні житловим будинком та не бажає у добровільному порядку владнати спір (а.с. 10, 12, 13, 14). Вказані листи були отриманні відповідачем, що підтверджується відповідними відмітками на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового повідомлення (а.с. 10 зворотна сторінка, 11, 12 зворотна сторінка, 13 зворотна сторінка, 14 зворотня сторінка).

Крім того, з копії листа Житомирського районного відділення поліції Житомирського відділу №4769/202/01-16 від 22.08.2016 року (а.с. 33), вбачається, що ОСОБА_2 було вчинено адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та визнано винним, що підтверджується копією постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 15.12.2016 року (а.с. 59).

З копії Висновку про результати розгляду звернення громадянки ОСОБА_1, виданого 22.08.2016 року Житомирським районним відділенням поліції Житомирського відділу поліції ГУНП України в Житомирській області вбачається, що між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_1 виник конфлікт, внаслідок чого змусив останню покинути її місце проживання (а.с. 34).

На момент розгляду справи у спірному будинку проживає відповідач ОСОБА_2, а позивач винаймає житло, що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 01.09.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 36-37), сплачує оренду плату у сумі 1500 грн. за місяць (а.с. 37 зворотна сторінка, 44 зворотна сторінка, 60, 70, 78 зворотна сторінка).

У ході судового розгляду були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала, що з позивачем перебуває у дружніх стосунках. Їй відомо, що відповідач вигнав з будинку ОСОБА_1 і вона поїхала до дочки. Також позичала гроші позивачу на оренду квартири, яку вона знімає у с. Глибочиця.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, будинок розділений на дві частини. В іншу частину будинку приїжджають сестри, а саме ОСОБА_3, яка є дочкою дядька; за останніх шість місяців у будинку позивача не бачив.

У свою чергу позивач пояснила, що повертається додому, тобто до орендованої квартири дуже пізно, нікого не бачить, а свідка взагалі не знає.

Суд не приймає до уваги як доказ письмові пояснення ОСОБА_3 у якості свідка (а.с. 100): ці пояснення не можуть набути значення доказу, оскільки вони отримані без дотримання вимог ст. 184 ЦПК України.

У Житловому кодексі України, зокрема у ст.150 ЖК України, визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ст. 383, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 набула право користування будинком зі згоди відповідача ОСОБА_2, як член його сім`ї (ст. 156 ЖК України), набувши у такий спосіб право на користування ним і такого права в установленому законом порядку до цього часу не втратила.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідач не визнає за нею такого права, у зв'язку з чим чинить їй перешкоди в користуванні будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов?язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до абзацу 1 статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає, що підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення понесених нею збитків (витрат) за оренду житла у сумі 9000 грн., на підтвердження чого було надано належні та допустимі докази, а саме: копія договору оренди житлового приміщення від 01.09.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 36-37), згідно якого позивач орендує житлове приміщення та сплачує орендну плату у сумі 1500 грн. за місяць (а.с. 37 зворотна сторінка, 44 зворотна сторінка, 60, 70, 78 зворотна сторінка); довідка №GJF-CBMS-EH3M-MSMM, видана 19.05.2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" про рух коштів по картці ОСОБА_3 (а.с. 125-133), копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 86).

Відповідач належними та допустимими доказами протилежного не довів.

Довідка виконавчого комітета Глибочицької сільської ради від 01.03.2017 року №544 про те, що в селі Глибочиця Житомирського району Житомирської області по вул. Київській, 124-А ОСОБА_3 не зареєстрована та не проживає судом до уваги не береться, так як не свідчить про той факт, що остання не має права надавати в оренду будь-яке житло.

Крім того, з показів свідка ОСОБА_5 вбачається, що за даною адресою ОСОБА_3 проживає, так як остання періодично приїздить до вказаного будинку.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про захист прав шляхом вселення в спірний будинок ОСОБА_1, зобовязавши відповідача не чинити перешкод та надати ключі від вхідних дверей, оскільки відповідач порушує право позивача на вільне користування будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, ст. 9, 64, 150, 156, 162 ЖК України, ст. ст. 405, 810, 1166 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом задовольнити.

Зобо'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, не чинити перешкод ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, у користуванні будинком №3 по вулиці Центральній в селі Дубовець Житомирського району Житомирської області, шляхом вселення її у зазначений будинок.

Зобо'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ключі від замків вхідних дверей до будинку №3 по вулиці Центральній у селі Дубовець Житомирського району Житомирської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, збитки (витрати) у сумі 9000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, сплачений судовий збір у сумі 1102,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Дубовік