Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1073/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом до нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів від 15.03.2011 року з кінцевим терміном погашення 15.06.2011 року на суму 60 000 грн., який посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі 1253.

Також 15.03.2011 року між нею і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки за яким є домоволодіння, розташоване за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Чехова,9.

Після підписання договору позики 15.03.2011р. для повернення коштів за позикою ОСОБА_3 надав їй номер свого особистого рахунку № 862968 на який, через касу у банку нею було перераховано в рахунок погашення позики грошові кошти в розмірі 21 000 грн.

18.01.2012 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_6 і отримав виконавчий напис нотаріуса за №157. За цим виконавчим написом приватний нотаріус ОСОБА_6 пропонує звернути стягнення на предмет іпотеки в розмірі 62 170 грн., без врахування вже сплачених грошових коштів в розмірі 21 000 грн.

Вважає, що при вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6 не пересвідчилась у безспірності суми заборгованості за вимогами ОСОБА_3 та не повідомила її про вчинення нотаріальної дії.

Із зазначених підстав просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 18 січня 2012 року, зареєстрований у реєстрі за № 157, вчинений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6, про звернення стягнення на домоволодіння, що знаходиться за адресою : Запорізька область, м. Бердянськ, вул.. Чехова, 9, що належить їй на праві власності.

В судовому засіданні від 21 квітня 2016 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи залучено ОСОБА_3

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2016 року позов задоволено.

Визнати виконавчий напис від 18 січня 2012 року, зареєстрований у реєстрі за №157, вчинений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, про звернення стягнення на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вулиця Чехова будинок 9, що належить на праві власності ОСОБА_5, на суму 62 170 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 (від імені якої діє ОСОБА_7І.) за договором позики грошових коштів від 15.03.2011 року на суму 60 000грн. без сплати відсотків зі строком повернення до 15.06.2011 року в цей же день між ОСОБА_3 та ОСОБА_5Г.( від імені якої діє ОСОБА_7І.) укладено іпотечний договір, предметом якого було належне іпотекодавцю - ОСОБА_5 майно: жилий будинок, розташований за адресою: за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Чехова,9 (а.с.6,192-194).

Приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_6. 18.01.2012 року за заявою кредитора був вчинений виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги ОСОБА_3 у розмірі 62170 гривень, з яких: заборгованість за сумою позики 60 000 гривень, нараховані 3% річних за весь час прострочення 1070 гривень та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 100 грн. (а.с.7).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", ст. 33 Закону України "Про іпотеку", Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5 (чинними на момент вчинення спірних виконавчих написів).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, п. 1 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, п. 2.1 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15.

Як розяснено у п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат"). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Крім того, у пункті 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні", також розяснено, що відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача.

Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на права та обов'язки нотаріусів.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п.4 Договору позики грошових коштів від 15.03.2011року повернення позики повинно здійснюватись за місцем проживання Позикодавця в АДРЕСА_1. Факт проведення повного розрахунку на виконання умов договору підтверджується письмовою заявою Позикодавця, справжність підпису якого посвідчується нотаріально (а.с.6).

Звертаючись до суду з позовом до нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, позивач зазначає про те, що нею на розрахунковий рахунок позивача в рахунок погашення заборгованості за договором позики сплачено суму коштів 21000 грн. (14.04.2011 року 4200 грн.; - 14.05.2011 року 4200 грн.; 10.06.2011 року 4200 грн.; 15.07.2011 року 4200 грн.; 16.08.2011 року 4200 грн.), яку нотаріус не врахував при вчиненні виконавчого напису.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню, не витребував матеріалів виконавчого напису та не дослідив документи, на підставі яких він посвідчувався.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 нотаріусу були надані наступні документи: Договір позики грошових коштів від 15 березня 2011 року, нотаріально посвідчений іпотечний договір, який встановлює основне зобов'язання, письмова вимога ОСОБА_3 про усунення порушення виконання зобов'язання із зазначенням суми заборгованості 60 000 грн., повідомлення про вручення поштового відправлення письмової вимоги ОСОБА_3М від 16.11.2011 року (а.с.195, 192,-194, 191).

Вказані документи відповідають Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно до вимог п.283-284 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5.

Відповідно до п.4 Договору позики грошових коштів від 15.03.2011року повернення позики повинно здійснюватись за місцем проживання Позикодавця в АДРЕСА_1. Факт проведення повного розрахунку на виконання умов договору підтверджується письмовою заявою Позикодавця, справжність підпису якого посвідчується нотаріально (а.с.6).

Надані позивачем копії квитанцій (а.с.11.-12) про перерахування коштів 14.04.2011 року 4200 грн.; - 14.05.2011 року 4200 грн.; 10.06.2011 року 4200 грн.; 15.07.2011 року 4200 грн.; 16.08.2011 року 4200 грн.) на рахунок №862968 не містять будь-яких реквізитів договору позики грошових коштів від 15 березня 2011року у «призначення платежу».

Як поясняв представник ОСОБА_3 в судовому засіданні, ці кошти перераховувались за іншим договором позики, який було виконано ОСОБА_5 в повному обсязі та розписку повернуто позичальнику.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається наявність спору між позичальником та позикодавцем щодо розміру заборгованості, позивачем порушується питання про захист права, повязаного з розміром суми заборгованості, а тому відповідачем у цій справі повинен бути позикодавець - ОСОБА_3, а не приватний нотаріус, яким вчинено виконавчий напис.

Крім того, звертаючись до суду з позовом до нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, ОСОБА_5 не зазначала в якості третьої особи стягувача ОСОБА_3.

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК. У разі якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за результатами розгляду суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, належної оцінки їм не дав та ухвалив помилкове рішення через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування й ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: