УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матвеєва ВолодимираАдольфовича, третя особа - Перший Київський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним вище позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1320, вчинений 10 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В.А., про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді належної позивачеві квартири АДРЕСА_1 шляхом її продажу з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до боржника за кредитним договором від 14 травня 2008 року ОСОБА_4 щодо погашення кредитної заборгованості в загальному розмірі 1 021 344 грн 48 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 послався на норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та незаконність вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, оскільки сума заборгованості за кредитом не є безспірною. Крім того, позивач послався на порушення обтяжувачем процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, передбаченої нормами ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а саме: неповідомлення належним чином позивача про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 серпня 2016 року, позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1320 від 10 червня 2014 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвеєв В.А., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом продажу.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 серпня 2016 року і передати справу на новий розгляд до районного суду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Такі висновки судів не спростовуються наявними у матеріалах справи документами та доводами касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно з п. п. 3.1., 3.2. 3.5. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції 22 лютого 2012 року (в редакції чинній станом на 10 червня 2014 року) нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172; при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Судами при розгляді даної справи встановлено, що з 2013 року між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» існував судовий спір щодо неправомірності дій банку по односторонньому підвищенню процентної ставки за кредитом. Чинним заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2014 року відповідний позов ОСОБА_4 було задоволено.

Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, а саме - розміру заборгованості по процентам за користування кредитом, підтверджує посилання позивача про наявність спору щодо загального розміру кредитної заборгованості та порушення нотаріусом вимог закону при вчиненні оспорюваних нотаріальних дій. Цій обставині суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку та дійшли обґрунтованих висновків про підставність вимог позовної заяви.

За таких встановлених обставин, колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованим і касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

В.О. Кузнєцов