УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 720/364/17-ц

Провадження №2/720/339/17

08 червня 2017 року м. Новоселиця

Новоселицький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Лупу О.Д.,

сторін по справі : позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Рідківської сільради, Новоселицького району,

- визнання права власності на спадкове майно, суд, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що відповідно до обліку Рідківської сільської ради, Новоселицького району до 1990 1991 року господарство розташоване по вул.. С.Бандери (колишня Соковця) 11 в с. Рідківці, Новоселицького району відносилось до типу колгоспного двору.

Членами даного двору були глава двору ОСОБА_6 який помер 12.08.2015 року, його дружина ОСОБА_3, діти ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5.

Позивач зазначає, що спірне господарство побудовано до 1990 року його батьками а починаючи з 2007 року шляхом залучення його коштів дане господарство було переобладнано, крім того матері, братові та сестрі були компенсовані їхні частки у майні колишнього колгоспного двору батьком, вони побудували свої господарства. А тому він вважає, що кожний член даного господарства як спадкодавець ОСОБА_6 та він ОСОБА_1 мають рівні частки по ? частині.

Позивач вважає, що спадщина після смерті батька відкрилась на ? частину спірного господарства яку він прийняв своєчасно оскільки спільно проживав зі спадкодавцем на час його смерті в судовому порядку.

В процесі розгляду справи по суті сторонами подано до суду заяву про затвердження укладеної між сторонами мирової угоди відповідно до якої сторонам визнають в повному обсязі зазначені позивачем обставини у позовній заяві та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на ? частину господарства розташованого по вул.. С.Бандери (колишня Соковця) 11 в с. Рідківці, Новоселицького району після смерті 12 серпня 2015 року ОСОБА_6.

Суд вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів за даним позовом та дослідивши матеріали додані до позовної заяви дійшов висновку, що укладена мирова угода між сторонами суперечить закону та в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди слід відмовити з наступних правових підстав.

Відповідно до витягу з по господарської книги 06 особового рахунку №477 господарство за адресою вул. Соківця 11 в с. Рідківці, Новоселицького району у період з 01.01.1985 року по 31.12.1990 року відносилось до типу колгоспного двору в ньому зареєстровані та проживали глава двору ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_3, діти ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5.

Відповідно до діючого законодавства на час існування колгоспного двору та припинення колгоспного а саме ст.120 123 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) частки членів колгоспного двору є рівними, тобто всім членам колгоспного двору належало на час його припинення у 1991 році по 1/5 частині.

З технічного паспорту на житловий будинок по вул.. С.Бандери (колишня Соковця) 11 в с. Рідківці, Новоселицького району вбачається, що до будівель які були побудовані під час існування колгоспного двору відносяться житловий будинок літер А 1977 року забудови, сарай літер В 1980 року забудови, літня кухня літер Г 1990 року забудови, сарай літер Д 1980 року забудови. Щодо року будівництва та до якого періоду відноситься вбиральня, колодязь та огорожа в технічному паспорті не зазначено.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що положення статей 17, 18 Закону"Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на

той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього

колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають

вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а

саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і

збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору,

котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його

майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени

двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали

участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства

двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній

строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі,

хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності

часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та

непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути

зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його

перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами

в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не

втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи

з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було

внесено вклад у кредитну установу на ім'я члена двору, його частка

має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну

цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на

користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про

введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ) загальні правила

спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору

застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті

останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати,

частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору,

але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору,

не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору,

що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний

трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на

майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення

питань землекористування.

Відпоідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Мінстра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції) в тому числі й на підставі записів по господарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Суд аналізуючи у сукупності вкладені докази та зазначені правові норми дійшов висновку, що одночасно з припиненням існування колгоспного двору та набранням чинності Закону України «Про власність» фактично за відповідачами, позивачем та померлим було зафіксовано на законодавчому рівні їх право власності на 1/5 частину в господарстві розташоване по вул.. С.Бандери (колишня Соковця) 11 в с. Рідківці, Новоселицького району., оскільки дане господарство було зареєстровано у господарських книгах Рідківської сільради та дані записі відповідно до діючого на той період часу законодавства визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Суд вважає, що правова позиція представника позивача та відповідачів з посиланням на те, що позивачам була виділена їх частка суперечить вимогам законодавства. Оскільки відповідно до діючого законодавства яке існувало на час виділення частки зі спільної сумісної власності а саме у 2007 році регламентовано порядок та процедуру. Тобто, відповідачі мали би зареєструвати своє право а лише потім вчиняти дії щодо розпорядження нею з метою відчуження.

Відповідно до вимог статей 202-214 ЦК України, всі правочини між фізичними особами які перевищують у двадцять і більше разів неоподаткований мінімум вчиняються письмово, правочини щодо відчуження та придбання власності у виді житлового будинку або частки підлягають державній реєстрації.

Суд вважає, що укладена угода між сторонами є скритою формою відчуження з метою ухилення від сплати обовязкових платежів при реєстрації права власності та при відчуженні власності.

Керуючись ст..10,11,58,59,60,61,175,205,206 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у затвердженні укладеної мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 івановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Рідківської сільради, Новоселицького району, визнання права власності на спадкове майно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд в 5-денний строк з дня винесення ухвали.

Головуючий суддя Вівчар Г.А.