Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1079/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

31.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Кіселика С.А., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2016 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року Уповановажена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна Марина Анатоліївна звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначала, що 25 вересня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБіБанк» або Банк) укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк надав відповідачці кредит у сумі 37 870 доларів США для споживчих потреб на строк до 25 вересня 2026 року зі сплатою 13 процентів річних за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору процентна ставка збільшувалась до 16,5 %, а 26 червня 2008 року та 15 січня 2009 року укладені додаткові договори до кредитного договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 25 вересня 2007 року укладено іпотечний договір, згідно якого відповідач передала в іпотеку Банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість у розмірі 526867грн.62 коп., яка рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь Банку.

Проте вказане рішення суду відповідачем не виконано. Станом на 01 серпня 2016 року загальна сума заборгованості становить 78 094 долара США 19 центів та 41 939 грн.96 коп, з яких: заборгованість за кредитом - 37274,51 долари США; відсотки за користування кредитом 40 819,68 доларів США, що еквівалентно 1 937 246 грн.96 коп.; заборгованість за комісією по обслуговуванню кредиту - 5 217 грн.35 коп.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 36 722 грн.61 коп..

Банк просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 вересня 2007 року в розмірі 78 094 долара США 19 центів та 41 939 грн.96 коп. звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки від 25 вересня 2007 року - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом його продажу ПАТ «ВіЕйБіБанк» від свого імені будь-які особі покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Банку всіх прав продавця (а.с.2-8).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.92-96). Суд прийшов до висновку, що оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, то законом не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна Банком від свого імені за рішенням суду (а.с.92-96).

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку Славкіна М.А. просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.107-110).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Банку підтримала доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечила проти них і просила рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25 липня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», назву якого змінено на ПАТ «ВІеЙБіБанк» та ОСОБА_4, було укладено кредитний договір № 233/2007/Ж, за яким позичальнику надано кредит в сумі 37 870 доларів США строком до 25 вересня 2026 року зі сплатою 13 % річних за користування коштами. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору цільове використання кредиту для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 21 вересня 2007 року, за яким позичальник придбає у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11-18).

26 червня 2008 року та 15 січня 2009 року до вказаного кредитного договору укладено додаткові договори № 1 та № 2 (а.с. 31-32).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 25 липня 2007 року, між позивачем та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір від 05 вересня 2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 3106, за умовами якого, ОСОБА_4, як іпотекодавець передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,4 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м.. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25 вересня 2007 року за реєстровим № 3101(а.с.33).

Згідно п.1.3. іпотечного договору узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки 225 000 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на дату підписання цього договору складає 44 554,46 доларів США.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов'язань за кредитним договором, стягнуто з неї на користь Банку заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 19 грудня 2013 року в сумі 526 867 грн.65 коп. (.с.46-48).

Як стверджує позивач і не заперечує відповідач, вказане рішення суду не виконано.

03 серпня 2016 року Банк направив позичальнику та іпотекодавцю ОСОБА_4 письмову вимогу про повернення коштів, а саме заборгованості станом на 01 серпня 2016 року - 78 094,19 доларів США та 41 939,96 грн.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як свідчить зміст вимоги, в ній Банк не зазначив протягом якого строку відповідач має сплатити заборгованість. Банк лише вказав реквізити для сплати коштів та попередив про намір звернути стягнення на предмет іпотеки та про своє право визначити спосіб звернення стягнення (а.с.49).

З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся 22 серпня 2016 року, тобто до закінчення встановленого законом тридцяти денного строку.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель, як зазначено у ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно статті 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші

встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет

іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого

договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки

в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку,

встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет

іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у

порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Пунктом 6.2 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, шляхом продажу іпотеко держателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку. Встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

За умовами пункту 6.1 іпотечного договору у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та/або за цим договором, в цілому або в тій чи іншій його частині, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.6.4.2. іпотечного договору, у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотеко держатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку». При цьому ціною продажу предмета іпотеки є сума заборгованості позичальника по кредитному договору на дату укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Іпотекодержатель має право на свій розсуд укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки на підставі здійсненної на його замовлення експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами та/або на підставі балансової вартості предмета іпотеки, що значиться в балансі іпотекодавця.

Передбачено, що іпотекодавець підписанням цього договору засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та договору купівлі-продажу предмета іпотеки, укладеного іпотеко держателем з покупцем предмета іпотеки, для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений іпотеко держателем з покупцем (покупцями/), мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки до покупця по договору купівлі-продажу, укладеному з іпотекодерждателем.

Після завершення процедури позасудового врегулювання шляхом переходу до іпотекодержателдя права власності на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя або шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем/позичальником зобов'язань по кредитному договору є недійсними (п.6.4.5 іпотечного договору).

Відповідно до ст.526 ЦК України кредитний договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем обрано позасудовий порядок врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. У розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згода іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки від імені іпотекодержателя підтверджена умовами іпотечного договору та підписанням договору іпотекодавцем.

Банком не надано доказів порушення його прав щодо продажу від свого імені предмета іпотеки відповідно до умов п.6.4.2. іпотечного договору та наявності підстав для звернення стягнення на іпотечне майно в судовому (примусовому) порядку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо підстав відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

У зв'язку з тим, що ухвалою Апеляційного суду від 27 квітня 2017 року сплату судового збору за подання апеляційної скарги Банку було відстрочено до ухвалення рішення, то з Банку в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 1515 грн.80 коп..

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «ВЕйБіБанк» в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1515 грн.80 коп..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючасуддя Л.В.Суровицька

Судді С.А.Кіселик

О.І.Чельник