АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/371/17 Справа № 187/474/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Іщенко І. М. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Максюти Ж.І.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, третя особа Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Петриківській районній державній адміністрації, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3, яка проживала в с. Єлизаветівка Петриківського району в житловому будинку розташованого по АДРЕСА_1 і на підставі заповіту заповіла їй все своє майно на випадок смерті. З 1981 року вона проживала разом із бабусею по вказаній адресі, після її смерті продовжувала обробляти з чоловіком земельну ділянку, робили ремонти, оплачувала комунальні послуги. До нотаріальної контори своєчасно не зверталась, так як вважала, що фактично прийняла спадщину.

В подальшому, у 2016 році вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але листом від 13 травня 2016 року нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину у зв'язку з пропущенням строку і рекомендовано звернутись до суду.

Просила визнати за нею право власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1, який складається із житлового будинку А-1, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 20.7 кв.м., Б-1 літньої кухні, В-1 сараю, Г-1 сараю, Д-1 лазні, Є-1 душа, Ж-1 альтанки, З-1 вбиральні, І-1 цоколь сараю, огорожі, свердловини, зливної ями, тротуару в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задовлено та ухвалено: визнати за ОСОБА_2 право власноті на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, який складається із житлового будинку А-1, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 20.7 кв.м., Б-1 літньої кухні, В-1 сараю, Г-1 сараю, Д-1 лазні, Є-1 душа, Ж-1 альтанки, З-1 вбиральні, І-1 цоколь сараю, огорожі, свердловини, зливної ями, тротуару, в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Єлизаветівська сільська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог, а також того, що позивачка фактично прийняла спадщину на житловий будинок, який належав ОСОБА_3 на праві власності по АДРЕСА_1 до 1 січня 2004 року, а самовільні будівлі, які були побудовані позивачкою до 2004 року не потребують введення в експлуатацію.

З даним висновком судова колегія погодитись не може виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 19 жовтня 1987 року ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 ( а.с.7), а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 склала заповіт , яким заповіла ОСОБА_2 все своє майно, а після смерті спадкодавця до спадщини ввійшло і домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 (а.с.23)

Відповідно технічного паспорту станом на 19 серпня 1987 року житловий будинок , який був розташований по АДРЕСА_1 і належав ОСОБА_4 мав загальну площу 44.7 кв.м, із якої 20.7 кв.м. була житловою, будинок складався із житлового будинку, сараїв, убогої, скважини та заборів ( а.с.28), а згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 червня 2004 року житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 20.7 кв.м., складається із: Б-1 літньої кухні (самовільно), В-1 сараю (самовільно), Г-1 сараю (самовільно), Д-1 лазні (самовільно), Є-1 душа (самовільно), Ж-1 альтанки (самовільно), З-1 вбиральні дощатої, І-1 цоколь сараю (самовільно), огорожі, свердловини, зливної ями, тротуару (а.с. 24).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

А згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України), крім того такі ж вимоги були передбачені і статтею 549 ЦК УРСР (1963 року), тобто на час відкриття спадщини, якою було передбачено наступне: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, після смерті ОСОБА_3 , у травні 2016 року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а згідно відповіді приватного нотаріуса Петриківського районного нотаріального округу Лимар Є.В. від 13 травня 2016 року за вих №14/01-16, позивача було повідомлено про те, що вона пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому позивачу було рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання (а.с. 11).

Разом з цим, позивач звернулася до суду із даними позовними вимогами про визнання права власності на спадкове домовлодіння, а питання про поновлення пропущеного строку для подачі заяви про прийняття спадщини вирішено взагалі не було.

За таких обставин позовні вимоги заявлені передчасно, а тому підстави для їх задоволення без вирішення питання про поновлення пропущеного строку, як зазначалося вище, відсутні.

Проте суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та постановив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги Єлизаветівської сільської ради про незаконність рішення суду, оскільки спадкового майна немає, колегія суддів вважає, їх необгрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь Єлизаветівської сільської ради судовий збір в розмірі 606 грн. 32 коп., які були сплачені апелянтом при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області судовий збір у сумі 606,32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Ж.І. Максюта