АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів -Городничої В.С., Баранніка О.П.,

при секретарі - Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності та зобов'язання виконати певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08.05.1980 року. Шлюб було розірвано 29.07.1997 року.

11 листопада 1992 року був укладений договір, згідно якого ОСОБА_4 поміняв належну йому кімнату під літерою «З» житловою площею 17,0 кв.м. в квартирі № 23 загальною площею 47,0 кв.м. за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Червона, 42 на належний сторонам автомобіль М-412, зареєстрований на ім'я ОСОБА_3

10 грудня 1992 року за договором купівлі-продажу сторони придбали у виконкомі Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська займану ними тоді в жилому будинку А2 квартиру № АДРЕСА_1. Покупцем за договором виступав відповідач. Придбана сторонами квартира складалась з 1-коридору, 2- кухні, 3,4- жилих кімнат житловою площею 35,1 кв.м., корисною площею 52,2 кв.м., 5- санвузлу, 6- комори.

Після розірвання шлюбу відбувся поділ сумісного майна подружжя. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2008 року, яке залишене без змін судом апеляційної інстанції, за нею визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В 2012 році вона звернулась з позовом до відповідача про поділ квартири в натурі. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2012 року спірна квартира була розділена згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.03.2013 року рішення суду першої інстанції скасоване, у позові відмовлено. Колегія суддів в своєму рішенні вказала, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірна квартира знаходиться у багатоквартирному будинку, до складу її включені, згідно висновку судової експертизи та технічного паспорту, самовільно збільшена кухня-їдальня та самовільно приєднана сходова клітина загального користування, що унеможливлює задоволення позову про розділ житлового приміщення в натурі.

Згідно технічного паспорту від 15.03.1996 року інвентарної справи № 4852 квартира № 16 складалась з 1- коридору площею 4,9 кв.м., 2- кухні площею 7,8 кв.м., 3- житлової кімнати площею 21,4 кв.м., 4- житлової кімнати площею 13,7 кв.м., 5- санвузлу площею 5,0 кв.м., 7- комори площею 3,3 кв.м. Житлова площа квартири становила 52,8 кв.м., загальна площа квартири становила 73,8 кв.м. Вказані технічні характеристики квартири відповідали технічним характеристикам набутих сторонами приміщень за договором міни від 11.11.1992 року та договором купівлі-продажу від 10.12.1992 року. Після розірвання шлюбу в 1997 році сторони стали проживати окремо і відповідач весь час одноособово користувався спірною квартирою. При розподілі майна подружжя у судовому порядку в 2001 році висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено вихідні дані спірної квартири, яка розташована у двоповерховому цегляному будинку на першому поверсі і має складатись з трьох жилих кімнат 3,4 та 6, коридору 1, кухні 2, санвузлу 5, комори-котельної 7. Дослідженням встановлено, що в квартирі № 16 існуюча перегородка між приміщеннями 1 і 2, а також 1 і 3, а також 3 і 4 - розібрані. Згідно технічного паспорту від 08.07.2005 року спірна квартира стала складатись з 1- кухні-їдальні площею 35,6 кв.м., 2 - житлової кімнати площею 18,0 кв.м., 3- санвузлу площею 5,0 кв.м., 4 - житлової кімнати площею 13,7 кв.м., 5 -комори площею 3,3 кв.м. Вказані перепланування зроблені відповідачем особисто, самовільно, без її згоди, дозвіл на вказані роботи не отримувався та вони не узаконювались. Згідно технічного паспорту від 13.06.2013 року спірна квартира складається з 1- кухні-їдальні площею 35,6 кв.м., 2 - житлової кімнати площею 18,0 кв.м., 3- житлової кімнати площею 13,7 кв.м., 4- санвузлу площею 5,0 кв.м., 5 -комори площею 3,3 кв.м. Загальна площа квартири складає 75,5 кв.м., житлова площа - 31,7 кв.м. Тобто станом на теперішній час спірна квартира має самовільне внутрішнє перепланування, яке зробив відповідач та до цього часу не узаконив його. Що стосується самовільно приєднаної сходової клітини загального користування, посилання на наявність якої йдеться в рішенні апеляційної інстанції, то згідно технічного паспорту від 13.06.2013 року вона відсутня.

Влаштуванням самовільного внутрішнього перепланування спірної квартири відповідач порушує її право як власника, а саме право отримати в натурі в порядку поділу належної їй частки квартири, яка належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності.

З урахуванням викладеного, просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй майном - квартирою № АДРЕСА_1. Розподілити квартиру АДРЕСА_1 в натурі, для чого назначити експертизу для визначення варіантів розділу. Вселити її в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язати відповідача відновити в квартирі АДРЕСА_1 раніше існуючі перегородки між приміщеннями 1 і 2, а також 1 і 3, а також 1 і 4, шляхом проведення відповідних будівельно-ремонтних робіт, дотримавшись планування та відповідного розміру житлової та загальної площі спірної квартири за договором міни від 11.11.1992 року, договором купівлі-продажу від 10.12.1992 року, технічного паспорту від 15.03.1996 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2008 року у справі № 2-01/2008 за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Дане рішення набрало законної сили.

Власником іншої 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на підставі договору міни від 11.11.1992 року та договору купівлі-продажу від 10.12.1992 року.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2012 року у справі № 2-485/11 розділено квартиру АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_2 приміщення загальною площею 33,42 кв.м., що становить 37/100 часток квартири, визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказану частину квартири. Виділено ОСОБА_3 приміщення загальною площею 45,28 кв.м., що становить 67/100 частин квартири, визнавши за ним право власності на вказану частину квартири.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.03.2013 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2012 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ квартири в натурі відмовлено. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що спірна квартира знаходиться у багатоквартирному будинку, до складу її включені, згідно висновку судової експертизи та технічного паспорту, самовільно збільшена кухня-їдальня та самовільно приєднана сходова клітина загального користування, що унеможливлює задоволення позову про розділ житлового приміщення в натурі (а.с. 22-23).

Докази щодо узаконення самовільно переобладнаних приміщень позивачем до суду не надано, більше того, в позовній заяві позивач стверджує, що станом на теперішній час спірна квартира має самовільне внутрішнє перепланування, яке зробив відповідач та до цього часу не узаконив його.

Також, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2013 року у справі № 200/9695/13-ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл квартири в натурі.

Позивачем не надано доказів, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спірною квартирою або якимось чином порушує її права.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.317, 319, 355, 391 ЦК України, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Порушення права розпорядження має місце в тих випадках, коли власник незаконно обмежується у можливості реалізації не тільки правомочності користування, але і розпорядження.

Однак, доводів яким чином відповідач обмежує позивача у праві користуватися або розпоряджатися її майном апеляційна скарга не містить, як і не містить доказів, упорушення вимог ст.60 ЦПК України на підтвердження позовних вимог, які б свідчили про необхідність захисту майнових прав позивача шляхом зобов'язання відповідача вчинення певних дій та вселення її в спірну квартиру, в той час як позивач, як сторона по справі, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги позивача про некоректне посилання суду на факт її проживання за іншою адресою як на обставину наявності у неї іншого житла також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують висновків суду щодо предмету спору та не можуть бути підставою скасування правильного по суті рішення суду.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.П.Бараннік