Провадження № 22-ц/780/4344/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 03.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Журби С.О., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 305 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 листопада 2012 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_2 305 000 грн. строком на 12 місяців до 29 листопада 2013 року. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що договір оформлений на чотирьох аркушах паперу і його умови відповідачу по справі зрозумілі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 29 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно якого позикодавець ОСОБА_2 передала позичальнику ОСОБА_3 кошти у розмірі 305 000 грн. Термін дії договору до 29 листопада 2013 року (а.с.36-39).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено погодження сторонами істотних умов договору позики за наявності яких він вважається укладеним.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 надала у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 305 000 грн. Враховуючи те, що відповідач не повернув кошти позичальнику, остання обґрунтовано предявила позов про стягнення боргу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено погодження сторонами істотних умов договору позики за наявності яких він вважається укладеним.

Однак, на думку колегії суддів, договір позики містять усі істотні умови, які йому притаманні, а саме сторони погодили предмет договору, порядок надання та повернення суми позики, відповідальність позичальника, строк дії договору. Договір позики укладено на чотирьох аркушах, з якими позичальник ознайомлений та погодився. Згода відповідача з умовами договору засвідчена його підписом.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначав, що він ніколи не брав грошові кошти у позивача, а укладав договір позики з сином позивача ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

ОСОБА_3 не надав жодних доказів, які підтверджують відсутність зобовязань перед позивачем за договором позики від 29 листопада 2012 року. Договір позики є чинним, відповідач його не оскаржував, вимогу про визнання його недійсним не заявляв.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у загальному розмірі 6 405 грн. Оскільки колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на її користь.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, борг за договором позики від 29 листопада 2012 року у розмірі 305 000 (триста пять тисяч гривень) та судовий збір у розмірі 6 405 (шість тисяч чотириста пять гривень).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Журба С.О.

ОСОБА_6