Справа № 194/509/16-ц
Номер провадження 2/194/36/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Солодовник І.С.,

при секретарі - Сафоновій А.Г.,

за участю адвокатів - Тарковської Т.В., Шепети В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, в якій зазначає, що йому, його дружині - ОСОБА_5, та синам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності в рівних частинах, тобто по 1/4 кожному належить кв. АДРЕСА_1.

У 2013 році його старший син - ОСОБА_4 вирішив одружитися на жінці, яка мешкала у м. Дніпропетровську, у зв'язку з чим, вони разом з дружиною вирішили надати синам матеріальну допомогу, а саме: на меншого сина - ОСОБА_6 - вони вирішили переоформити 3/4 частини кв. АДРЕСА_1, а старшому надати кошти на придбання квартири у м. Дніпропетровську.

07.09.2013 року він та його син ОСОБА_4 досягли згоди про продаж належної йому 1/4 частини у вищезазначеній квартирі у розмірі 7000 доларів США. Дана угода купівлі-продажу нерухомого майна укладена в цей же день. У присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 він передав старшому сину кошти у розмірі 7000 доларів США за продаж 1/4 частки належної йому квартири та 5000 доларів США в рахунок спадщини від померлої бабусі. Всі кошти відповідачем у присутності свідків були перераховані.

Зобов'язання за договором купівлі-продажу з його боку, як продавця були виконані в повному обсязі. Між ним та відповідачем досягнута усна угода про те, що укладений договір буде оформлений належним чином в нотаріальній конторі, після укладення сином шлюбу, дата укладення якого була призначена та відбулася 14.09.2013 року, однак на теперішній час нотаріально посвідчити договір він не має можливості, оскільки відповідач від цього ухиляється, а тому він вимушений звернутися до суду для захисту своїх майнових прав.

Відповідач з 2006 року і до теперішнього часу у спірній квартирі не проживає, його речей в квартирі не має, оплату за комунальні послуги не здійснює.

16.12.2014 року він разом з дружиною оформили нотаріально договір дарування 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 на ім'я меншого сина ОСОБА_6.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 07.09.2013 року між ним та ОСОБА_4, а саме: 1/4 частини кв. АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 640,54 грн..

Відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає вимоги позивача необґрунтованими і такими, що суперечать нормам діючого законодавства. Між ним та позивачем ніколи не укладався у письмовій формі договір купівлі-продажу належної йому 1/4 частини кв. АДРЕСА_1, а звідси його нотаріального посвідчення і державної реєстрації не було, грошових коштів за 1/4 частину вказаної квартири він ніколи не отримував від позивача. Крім того, позивач в порушення вимог ст.ст. 10, 59-60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які підтвердили б укладення між ним у письмовій формі договору купівлі-продажу спірної квартири, нотаріальне посвідчення і державну реєстрацію цього договору, передачу йому коштів за цим договором. Також зазначені позивачем свідки його дружина та син є зацікавленими особами у вирішенні справи на його користь, оскільки до Тернівського міського суду Дніпропетровської області подано позов про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття його з реєстрації в спірній квартирі. Зазначені у позові 5000 доларів США були виручені ним від продажу спадкового майна, отриманого ним за заповітом після смерті бабусі. Ці кошти знаходились на зберіганні у його батька - позивача по справі, а згодом отриманні ним від нього. На його переконання позивач намагається незаконним і несправедливим шляхом позбавити його права власності на 1/4 частину кв. АДРЕСА_1, оскільки між ним та батьком виникли неприязні стосунки через його мати (а.с. 29-31).

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що він з трьом місяців від народження виховував свого сина ОСОБА_4 сам, оскільки його мати була недієздатною особою, у них були довірливі стосунки, 07.09.2013 року по усній угоді, він домовився з відповідачем, що він дасть йому кошти на придбання квартири в м. Дніпро в розмірі 7000 доларів США, а він перепише на нього частку квартири, яку він подарить молодшому синові ОСОБА_6. Він сподівався на ОСОБА_4 чесність, а тому угода купівлі-продажу частки квартири була зафіксована усно. В день передачі коштів відповідач забрав свої особисті речі з квартири, віддав йому ключі. На даний час за комунальні послуги сплачує молодший син ОСОБА_6.

Представник позивача - адвокат Тарковська Т.В. у судовому засіданні позов підтримала повністю та пояснила, що 07.09.2013 року по усній угоді, її довіритель домовився з відповідачем, що він дасть сину кошти на придбання квартири в м. Дніпро в розмірі 7000 доларів США, а відповідач перепише на нього частку квартири, якою він розпорядиться на власний розсуд та подарить молодшому синові ОСОБА_6. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивач передав кошти, а відповідач їх прийняв. В день передачі коштів відповідач забрав свої особисті речі з квартири, віддав ключі, комунальні послуги не сплачує, мешкає у м. Дніпро.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що він дійсно отримав від позивача кошти в розмірі 5000 доларів за продаж бабусиної квартири, яку успадкував. 01.05.2013 року він приїхав до батьків свататися та за місяць до весілля запросив їх на святкування, однак батько відмовився їхати на весілля. Після того як батько побачив його рідну матір на відео на його весіллі, то почався цей спір з приводу квартири. Дійсно 07.09.2013 року він приїхав до батьків за спадщиною, батько разом з мачухою, окрім 5000 доларів США, дали йому також конверт з 7000 доларів на весілля, брат був відсутній у цей момент. Щодо переоформлення чи купівлі-продажу його частки квартири ні чого не оговорювалося, кошти йому дійсно були передані, однак без будь-яких умов, пізніше він передав ключі від квартири, оскільки фактично з 2013 року там не мешкає, коли купить квартиру у м. Дніпро, він і так відмовиться від своєї частки на користь брата.

Представник відповідача - адвокат Шепета В.І. позовні вимоги позивача не визнав та пояснив суду, що усна угода про купівлю-продаж квартири нічим не підтверджена, а тому сторонами не дотримані вимоги ст. 220 ЦК України. Крім того, договір купівлі-продажу повинен бути укладатися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача та мачухою відповідача, 07.09.2013 року ними передано старшому сину ОСОБА_4 12000 доларів на придбання житла у м. Дніпро, взамін на купівлю-продажу його частки квартири, однак відповідач згоди на переоформлення своєї 1/4 частки квартири на батька не надав.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що зі слів брата - позивача по справі, йому відомо, що ОСОБА_4 передано 12000 доларів на придбання житла в м. Дніпро в обмін на переоформлення його 1/4 частки квартири на батька. При передачі коштів він не був присутнім.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що їй зі слів позивача відомо, що 07.09.2013 року сину ОСОБА_4 для придбання житла було передано 7000 доларів США, коли передавали кошти вона не бачила, але розмова була.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що відповідач є його рідним братом, 07.09.2013 року батько віддав відповідачу кошти у розмірі 5000 та 7000 доларів на умовах, що ОСОБА_4 перепише частку своєї кв. АДРЕСА_1 на батька. ОСОБА_4 погодився та обіцяв переписати частку квартиру протягом місяця, після того як купить квартиру в м. Дніпро, однак не виконав дану умову.

Перевіривши матеріали справи, допитавши сторін по справі, свідків, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, так як у судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності в рівних частинах, тобто по 1/4 кожному належить кв. АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 12.09.2006 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.09.2006 року, технічним паспортом станом на 15.08.2006 року, виготовленим Тернівським бюро технічної інвентаризації (а.с. 12, 13, 14, 16).

Позивач та ОСОБА_5 подарували 1/2 частку кв. АДРЕСА_1 своєму молодшому сину ОСОБА_6, про що свідчить договір дарування 1/2 частки квартири від 16.12.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 1188 та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.12.2014 року (а.с. 16-17, 18).

Відповідач ОСОБА_4 у кв. АДРЕСА_1 не мешкає з 2006 року та по теперішній час, що підтверджується актом від 04.01.2016 року, виданого Комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство» ЖРЕК-3 (а.с. 19).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частина 3 ст. 334 ЦК України, передбачає, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Крім того, з правових позицій п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», видно, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Судом не можуть бути взяти до уваги доводи позивача, про те що між ним та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу спірної квартири, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не були присутніми під час передачі коштів, а знають про даний договір зі слів позивача, а свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є зацікавленими особами зі сторони позивача по справі, вимоги ч. 2 ст. 220 ЦК України сторонами не дотриманні, а тому даний договір-купівлі продажу є недійсним.

За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позову позивача відмовити.

Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 206, 208-210, 220, 334, 638, 639, 640, 655, 657 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.09.2017 року.

Суддя: І.С. Солодовник