Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Дем'яносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 8 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 5 квітня 2013 року відносно нього старшим слідчим в ОВС СВ ДПС у Хмельницькій області було складено повідомлення про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. ч. 3, 5 ст. 27, ч. 3, ст. 212 КК України, яку йому було оголошено 30 травня 2013 року у кримінальному провадженні № 0000001 від 21 листопада 2012 року. У подальшому за результатами розслідування даного кримінального провадження його було скеровано для розгляду по суті. Процесуальне керівництво та державне обвинувачення у справі здійснювала прокуратура Хмельницької області. Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 4 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 5 серпня 2015 року, його було виправдано. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 4 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 5 серпня 2015 року залишено без змін.

Позивач зазначав, що у зв'язку із розслідуванням та розглядом кримінального провадження йому протиправними діями працівників СВ ДПС України у Хмельницькій області та прокуратури Хмельницької області було завдано матеріальну та моральну шкоду, на відшкодування яких просив стягнути 63 578 грн та 2 00 000 грн., відповідно.

У процесі розгляду справи ОСОБА_3 уточнив свої позовні вимоги, в частині відшкодування матеріальної шкоди просив залишити без розгляду, а в частині позову про відшкодування моральної шкоди зменшив розмір стягнення до 41 909 грн 67 коп.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 щодо відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 8 лютого 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_3 41 909 грн 67 коп. на відшкодування моральної шкоди та 5 500 грн витрат на правову допомогу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Статтею 4 цього ж Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства і прокуратури завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та встановивши, що позивач незаконно перебував під слідством і судом протягом 26 місяців 6 днів (2 роки 2 місяці 6 днів), вироком суду від 4 березня 2014 року, який набрав законної сили, його було виправдано, незаконним притягненням його як обвинуваченого йому було завдано моральну шкоду, і існує причинний зв'язок між цією шкодою і незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, суди з урахуванням вищезазначених вимог Закону, дійшли обґрунтованого висновку про відшкодування на користь ОСОБА_3 41 909 грн 67 коп. моральної шкоди.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області відхилити, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 8 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук М.В. Дем'яносов
Ю.Г. Іваненко

Колегія суддів: