Справа № 161/9138/16-ц Провадження № 22-ц/773/738/17 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Категорія: 9 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 -ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-ОСОБА_11 про витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Покликалась на те, що у період з 14 травня 1988 року по 30 вересня 2014 року вона та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі. За період перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано житловий будинок у АДРЕСА_1 З 2006 року по 2008 рік ними була проведена капітальна реконструкція житлового будинку. Так як ОСОБА_6 останні роки перебувала за кордоном, то оформленням документації на житловий будинок займався її чоловік ОСОБА_8. По приїзду в Україну у 2016 році вона дізналась, що житловий будинок належить на праві власності ОСОБА_2. Вважає, що підстав для набуття права власності на житловий будинок у ОСОБА_2 не було, так як придбання і реконструкція будинку відбулась за спільні сумісні кошти подружжя, а тому для його подальшого відчуження необхідна була згода дружини, а вона її не надавала.

В ході розгляду справи представником позивача подано уточнену позовну заяву, в якій ОСОБА_4 вказано як відповідача. При цьому позивач зазначала, що їй стало відомо, що спірне майно було відчужено ОСОБА_2 саме ОСОБА_4.

З врахуванням уточненої позовної заяви просила суд витребувати із володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_6 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року позов в даній справі задоволений.

Ухвалено витребувати із володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги в частині витребування із володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_6 1/2 земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, кожен зокрема, подали апеляційні скарги в яких, покликаючись на порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213,214 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухвалені рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішення суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Оскаржуване судове рішення в даній справі зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_6 та третьої особи ОСОБА_8. Спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_6 не з її волі, при цьому вона не була стороною договору купівлі-продажу, не вчиняла жодних дій, які свідчили б про її намір продати дане майно. Відповідно позов ОСОБА_6 підлягає до задоволення, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом витребування майна у недобросовісного набувача яким є ОСОБА_4

Такі висновку суду зроблені з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що 14 травня 1988 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданим відділом РАЦС Береговського райвиконкому Закарпатської області від 14 травня 1988 року (а.с. 20).

30 вересня 2014 року цей шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області (а.с. 21).

Як вбачається з договору купівлі - продажу від 13 березня 2001 року ОСОБА_8 було куплено за 6117 гривень житловий будинок у м. АДРЕСА_1, загальною площею 37,6 кв.м. ( а.с 67).

Таким чином згаданий житловий будинок було придбано у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

25 грудня 2015 року ОСОБА_9, діючи від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований у м. АДРЕСА_1 загальною площею 37,6 кв.м (а.с. 66).

20 травня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував у відділі ДАБК Луцької міської ради декларацію про початок виконання будівельних робіт «Нове будівництво житлового будинку з творчою майстернею з знесенням житлового будинку та реконструкція господарської будівлі по вул. Хакімова, 5 у м. Луцьку» за № ВЛ 13 (а.с. 101).

09 червня 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував у відділі ДАБК Луцької міської ради декларацію про готовність до експлуатації об'єкта «Нове будівництво житлового будинку з творчою майстернею з знесенням житлового будинку та реконструкція господарської будівлі по вул. Хакімова, 5 у м. Луцьку» за № ВЛ 67 (а.с. 75).

На підставі декларації про готовність до експлуатації об'єкта, приватним нотаріусом ОСОБА_10 14 червня 2016 року було зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований по вул. Хакімова, 5 у м. Луцьку із загальною площею - 334,9 кв.м., а житловою - 165,8 кв.м. Дані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наказом відділу Державного архітектурно-будівельного контролю ( далі ДАБК) Луцької міської ради № 66 від 29 вересня 2016 року було скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт (а.с. 113). При цьому за текстом наказу підставою такого скасування слугувало те, що виконання будівельних робіт відбувалось без належно затвердженого проекту, що було підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Наказом відділу ДАБК Луцької міської ради №67 від 29 вересня 2016 року було скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об'єкта (а.с. 115-116). Причиною скасування зазначено виявлення недостовірної інформації про інженера технічного нагляду, генерального проектувальника та відповідальну особу, що здійснювала авторський нагляд.

Крім того, 11 липня 2016 року ОСОБА_4 придбала житловий будинок, що розташований по вул. Хакімова, 5 у м. Луцьку на підставі договору купівлі-продажу, що вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 77).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ст. 16 ЦК України)

Вважаючи своє право як співвласника майна, що набуте в зареєстрованому шлюбі, порушеним ОСОБА_6 просила його захистити у спосіб передбачений ч. 1 ст. 388 ЦК України та витребувати 1/2 частину житлового будинку, що розташований по вул. Хакімова, 5 у м. Луцьку у ОСОБА_4, як останнього набувача.

Відповідно до встановлених обставин справи позивач не може витребувати майно від ОСОБА_4 шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК України, оскільки з цих підстав майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема, при відчуженні майна відповідно до наступних правочинів, які були вчинені після недійсного правочину. Така правова позиція висловлена і наведена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-95цс13.

ОСОБА_6 не зверталася до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований у м. АДРЕСА_1 від 25 грудня 2015 року , що укладений між ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_2 і такий договір у передбаченому порядку недійсним не визнаний.

З врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, при наявності декількох договір щодо відчуження майна за відсутності вимоги про визнання недійсним першого договору купівлі-продажу спірного майна, відсутні правові підстави витребовувати майно від останнього власника.

Крім того, за змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

За змістом ч. 372 ЦК України право спільної сумісної власності припиняється у разі поділу майна між співвласниками.

Беручи до уваги наведені норми закону, вимога ОСОБА_6 про витребування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований у м. АДРЕСА_1 є безпідставним, оскільки частки подружжя у спільному майні не були визначені та виділені, а правовий режим спільної сумісної власності не був припинений.

У зв'язку з наведеними порушеннями норм матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Рішенням Луцького міськрайонного суду вимоги позивача про витребування із володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_6 1/2 земельної ділянки, що розташована у м. АДРЕСА_1 залишено без розгляду за заявою представника ОСОБА_6 ( а.с. 207).

Хоча вирішення даного процесуального питання було оформлено рішенням суду, а не ухвалою, як того вимагає ст. 207 ЦПК України, однак таке процесуальне порушення не вплинуло на правильність вирішення по суті даного питання, а тому колегія суддів в означеній частині рішення залишає без змін.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований у м. АДРЕСА_1, а тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що на підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України такі заходи слід скасувати.

Керуючись ст. ст.303,307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року в даній справі в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

В позові ОСОБА_6 про витребування із володіння ОСОБА_4 1/2 часини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року, в частині накладення арешту на 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що зареєстрований за ОСОБА_2, який проживає за адресою АДРЕСА_2

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: