Справа № 127/224/17-ц Провадження № 22-ц/772/2457/2017Головуючий в суді першої інстанції Войнаровський І. В.
Категорія 39 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.

з участю секретаря судових засідань Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості спадкування, -

встановила:

ОСОБА_5 звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості спадкування, в обґрунтування якого посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_8.

З 1996 року і до дня смерті тітки вона проживала з останньою та є зареєстрованою в її квартирі. Оскільки померла не мала власної сім'ї, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Після смерті тітки вона є спадкоємцем четвертої черги за законом, а відповідачі у справі - сестри померлої, належать до другою черги.

Вважає, що має право на частку спадкового майна, так як протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавиці, яка через тяжку хворобу була в безпорадному стані, а тому просила встановити факт про те, що вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_8 до дня смерті понад 5 років та змінити черговість одержання права на спадщину після смерті ОСОБА_8, надавши їй право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2017 року позов задоволено. Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_5 проживала однією сім'єю з ОСОБА_8 до дня її смерті понад 5 років в АДРЕСА_1.

Змінено ОСОБА_5 черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_8, з наданням їй права на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги.

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_9 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Інші особи, які беруть участь у справі, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності володіла квартирою в АДРЕСА_1, у якій з 29 листопада 1996 року є зареєстрованою позивач ОСОБА_5

Згідно довідки про доходи ОСОБА_5 за період з жовтня 2014 по березень 2015 року остання працювала та отримувала дохід у «ВВ Вінницькі електричні мережі»,а у період часу з 05 серпня 2015 року по 23 грудня 2015 року вона працювала закордоном, що підтверджується її показами та відомостями її закордонного паспорта.

На початку 2016 року стан здоров'я ОСОБА_8 погіршився, в зв'язку з чим остання тривалий час перебувала на лікуванні в різних закладах охорони здоров'я, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 71), довідкою про причини смерті (а.с. 83), випискою із історії хвороби №1187 (а.с. 84), випискою № 4088 із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 116-117), інформацією головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» (а.с. 118), інформацією головного лікаря міської клінічної лікарні №1 м. Вінниці (а.с. 119).

24 червня 2016 року ОСОБА_8 звернулась із заявою до управління соціального захисту населення (Правобережне) у м. Вінниці про те, що потребує стороннього догляду та зазначила особою, яка б надавала їй допомогу ОСОБА_5 (а.с. 124).

Рішенням №164 від 22 червня 2016 року КЗ ЦПМСД №2 лікарсько-консультативної комісії вирішено, що ОСОБА_8 за станом здоров'я постійно потребує догляду та не здатна самостійно себе утримувати (а.с. 127).

Витрати на лікування ОСОБА_8 підтверджуються аптечними фіскальними чеками та призначенням лікаря (а.с. 70).

Крім того, ОСОБА_5 організовувала та проводила за власний рахунок поминальні обіди після смерті ОСОБА_8, що підтверджується довідками від 16 січня 2017 року та 05 січня 2017 року (а.с. 72-73).

Задовольняючи позов суд першої інстанції вважав доведеним факт спільного проживання позивача ОСОБА_5 однією сім'єю більше п'яти років з ОСОБА_8 Змінюючи черговість спадкування, суд взяв до уваги безпорадний стан спадкодавця, тривалість часу здійснення опіки над нею та матеріального її забезпечення позивачем, та інші обставини, які є підставою для застосування частини 2 статті 1259 ЦК України.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як суд вважав встановленими обставини, які мають значення для справи, за умов їх недоведеності, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За матеріалами спадкової справи (а.с. 140-150) заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 подали спадкоємці другої черги за законом - її сестри ОСОБА_6 і ОСОБА_3 Ще одна сестра - ОСОБА_7 відмовилася від спадщини на користь ОСОБА_6

Крім того, із заявою про прийняття спадщини звернулася позивач, яка є племінницею ОСОБА_10, дочкою ОСОБА_6, проте вважає, що має право на спадкування за законом у четверту чергу як така? що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до частини 1 статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Отже для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.21 Постанови від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Відповідно до статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 3 статті 10, статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позивачем не надано і судом не встановлено доказів на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_8 саме однією сім'єю, не встановлено обставин того, що вони були пов'язані спільним побутом, мали будь-які взаємні права та обов'язки.

Представлені суду докази, якими ОСОБА_5 обґрунтовувала свої посилання на ведення спільного побуту з померлою ОСОБА_8 й водночас про надання їй матеріальної допомоги, опіку над тіткою, не свідчать однозначно про те, що вказані особи проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство.

Так, квитанції про оплату ліків підтверджують лише факт їх закупівлі, проте за чиї кошти і, власне, чи були куплені вони для ОСОБА_8 за призначенням лікаря - не відомо.

Загальна сума таких витрат на закупівлю ліків: біля 4000 грн. в березні 2016 року, 712 гривень в квітні, 23 грн. в травні, 495 грн. в червні і 61 грн. в липні 2016 року не свідчить про об'єктивну неможливість ОСОБА_8 їх оплатити, так як остання отримувала пенсію в розмірі більше 2600 грн. на місяць. (а.с. 99).

Натомість, із матеріалів справи слідує, що за життя ОСОБА_8 самостійно уклала із ФОП ОСОБА_11 договір від 15.01.2016 року на виготовлення вікон з профільної системи для тепло- та звукоізоляції балкону, сплативши при цьому їх вартість у розмірі 9322,61 грн. Позивач ОСОБА_5 участі в зазначених витратах не брала.

Особистий лист (а.с. 74), наданий позивачкою на підтвердження сімейного характеру стосунків з тіткою згідно з поштовим штемпелем датований 1989 роком, написаний нею ж ОСОБА_10 і не містить інформації про предмет доказування в даній справі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 пояснила, що з 1996 року проживала разом з тіткою та протягом багатьох років підтримувала її, піклуючись про неї. Проте доказів, які б свідчили про факт спільного проживання однією сім'єю спадкодавця ОСОБА_8 та позивача ОСОБА_5 (доказів купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо) не надала.

Колегія суддів вважає, що сам по собі факт надання ОСОБА_5 певної допомоги ОСОБА_8 за життя останньої, у тому числі придбання продуктів, про що стверджувала свідок ОСОБА_13, ліків, догляд за нею в останній місяць перед смертю коли та дійсно потребувала сторонньої допомоги, та згодом понесення витрат на обряди, пов'язані з похованням і увічненням пам'яті померлої (оплата поминальних обідів), не свідчать про спільне проживання однією сім'єю, наявність спільного побуту та взаємних прав і обов'язків, а тому не є правовою підставою для задоволення позову.

Крім того, судом не встановлено обставин, необхідних для одержання права на спадкування відповідно до частини 2 статті 1259 ЦК України.

Так, за змістом цієї статті умовами її застосування судом і одержання фізичною особою права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, є: 1) наявність у особи права на спадкування за законом наступних черг; 2) надання протягом тривалого часу опіки, матеріального забезпечення, іншої допомоги спадкодавцеві; 3) безпорадний стан спадкодавця через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво.

ОСОБА_8 була визнана такою, що за станом здоров'я постійно потребує стороннього догляду і здатна сама себе обслуговувати рішенням ЛКК №64 від 22.06.2016 року, а померла 21.07.2016 року, тобто ОСОБА_5 опікувалася нею в зв'язку з безпорадним станом менше місяця.

При цьому в матеріалах справи відсутні відомості про те, що до лютого-березня 2016 року ОСОБА_8 хворіла і у зв'язку з цим потребувала стороннього догляду, опіки, матеріальної чи іншої допомоги.

Довідками КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» і Міської клінічної лікарні №1 підтверджено, що ОСОБА_8 зверталася за амбулаторною допомогою 12.02.2016 року, 09.03.2016 року, 14.03.2016 року і 24.03.2016 року, а в червні 2016 року (з 06 по 24 червня) перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні(а.с. 118, 119).

Суд першої інстанції на зазначені обставини справи уваги не звернув, вважав встановленими обставини, які мають значення для справи, що є недоведеними, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а це призвело до неправильного застосування норм матеріального права і відповідно до пунктів 2, 3, 4 частини першої статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позові.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості спадкування - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.