Справа № 202/2413/17
Провадження № 2/202/1516/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 жовтня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Шишлянніков О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно посилаючись на те, що 24.04.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про іпотечний кредит № DND0GA00000073. ПАТ КБ «Приватбанк» використав спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом використання позасудового порядку, а саме шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно було прийнято приватним нотаріусом ОСОБА_2 Просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32862062 від 12.12.2016 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 стосовно обєкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1; скасувати запис у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 17965015 від 08.12.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» та припинити право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1, судові витрати покласти на відповідачів.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Суду пояснили, що позивачка своєї згоди на примусове стягнення предмету іпотеки не надавала. Таке примусове звернення стягнення відбулося в порушення заборони, встановленої дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, при проведенні реєстрації права власності на спірну квартиру не була проведена оцінка предмета іпотеки.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що банк на власний розсуд вибирає спосіб захисту, тому відповідач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_2 із заявою про реєстрацію права власності на майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 на підстав договору про задоволення вимог іпотекодержавтеля від 24.04.2008 року. Діючим законодавством не передбачено, що оцінка майна повинна бути проведена на час реєстрації права власності, тому оцінка вартості спірної квартир була проведена 18.01.2016 року. Банк своєчасно повідомив позивачку про реєстрацію права власності на спірну квартиру. Позивачка будь-яких заяв про відсутність її згоди до приватного нотаріуса не подавала.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляду справи за її відсутності. Подала до суду письмові пояснення, згідно яких 12.12.2016 року вона, як державний реєстратор, відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру № 3, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 90, ПАТ КБ «Приватбанк». Реєстрацію права власності було вчинено на підставі поданих документів відповідно до чинного законодавства.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 24 квітня 2008 року уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» договір про іпотечний кредит № DND0GA00000073, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 39371,50 доларів США зі сплатою 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.04.2018 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, між сторонами був укладений іпотечний договір від 24 квітня 2008 року, згідно з яким в іпотеку банку було передано квартиру загальною площею 31,7 кв. м., житловою площею 16,6 кв. м., яка розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24.04.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, при цьому банк надав повідомлення на імя ОСОБА_1 від 12.09.2016 року про намір здійснити перехід права власності до іпотекодержавтеля на предмет іпотеки, технічний паспорт на квартиру. Нотаріус прийняла рішення, індексний номер 32862062, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 та зробила запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №17965015 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на спірну квартиру.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає договірний порядок набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, тобто за згодою (підписом) іпотекодавця.

Водночас право сторін укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено статтею 36 Закону, якою унормовано питання позасудового врегулювання спору.

Зокрема, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Більше того, статтею 37 цього Закону прямо визначено порядок передачі іпотекодержателю справа власності на предмет іпотеки. Так, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Враховуючи те, що банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, суд вважає, що рішення державного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято правомірно та не підлягає скасуванню. Також суд ставиться критично до твердження позивачки та її представника, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за банком відбулася в порушення заборони, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки протягом дії цього Закону не може бути тільки примусово стягнуте нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки. Визнання за банком права власності на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя не є примусовим стягненням, визнання права власності на предмет іпотеки можливе лише в позасудовому порядку врегулювання спору на підставі договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір з відповідачів не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263, 526, 572 ЦК України, ст. ст. 1, 12, 33, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» , п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», п. 2.7 Порядку вчинення нотаріальних дій, ст. ст. 10, 11, 79, 88, 208, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко