АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Гаращенко Д.Р.,

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року Банк звернувся із позовом до відповідачки, на обґрунтування якого зазначив, що 21 липня 2011 року відповідачка підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифами Банку, отримала кредитну картку «Універсальна» на яку отримала у кредит 7000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка не виконує зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідачки 52140.84 грн. заборгованості за кредитним договором, з якої:

- 6843.78 грн. заборгованості за кредитом;

- 39 287.97 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом;

- 3050 грн. заборгованості за пенею та комісією;

- 500 грн. штрафу (фіксована частина);

- 2459.09 грн. штрафу (процентна складова) та 1378 грн. судового збору. (а.с.1-27)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року в позові ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. (а.с.66-68)

В апеляційній скарзі позивач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд не з'ясував обставин та доказів якими обґрунтований заявлений позов і дійшов помилкового висновку про відмову в позові. (а.с.73-77)

Особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. ОСОБА_1 була сповіщена на останню відому суду адресу та врученням повідомлення її матері ОСОБА_3 (а.с.109-111, 114-116)

Зважаючи на положення ч. 6 ст. 74, ст. 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково враховуючи наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Не надано і доказів відкриття рахунку, видачі відповідачці банківської картки, строку дії останньої, доказів зарахування кредитних грошей на картку та заявленої Банком заборгованості.

Такий висновок об'єктивними доказами по справі не підтверджений, є припущенням та суперечить наявним у справі доказам, тому колегія суддів визнала його помилковим.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.

Судом встановлено, що 21 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України).

Відповідно до цього Договору Банк надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (кредитку) «Універсальна» (НОМЕР_2 строком дії до червня 2016 року) зі сплатою 36% та 43.2% річних (у визначений Договором період) за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом .

Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, укладений договір складався із письмової Анкети - Заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів. (а.с.9-21, 80, 120-139)

Факт ознайомлення із вищевказаними Умовами, Правилами і Тарифами кредитування, і отримання їх відповідачкою, а відтак і укладення кредитного договору, підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 у вищевказаній Анкеті - Заяві. (а.с.9)

За п.п. 2.1.1.5 - 2.1.1.5.14, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12 вищевказаних Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідачка мала погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, пеню та штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. (а.с.12-21)

За п.п. 5.12 вищеназваних Умов, договір діє протягом 12 місяців с часу його підписання та якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про припинення договору він та вклад подовжується на такий самий строк. (а.с.21)

Позивачем надані належно завірені копії вищевказаних документів.

За витягом з особового рахунку за період з 21 липня 2011 року відповідачка ОСОБА_1 за отриманою нею кредитною картою неодноразово отримувала від Банку кредитні кошти та частково погашала заборгованість, коли із 21 вересня 2011 року і до 31 липня 2016 року та часу розгляду справи судом мала не погашену заборгованість. (а.с.5-8)

Право Банку надати кредит на визначених сторонами умовах підтверджується наданими до суду доказами, зокрема: ліцензією, свідоцтвом про реєстрацію та Статутом. (а.с.22-25)

Вказані обставини отримання кредитної картки, грошей на вищевказаних Умовах і у вищевказаному розмірі, наявність непогашеної заборгованості перед Банком колегія суддів визнала встановленими.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що законодавством не виключається укладення договору на умовах які були запропоновані Банком та схвалені відповідачкою ОСОБА_1 про що свідчить її підпис.

Відповідачка не виконала зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість.

Обов'язок боржника сплатити 49181.75 грн. заборгованості за кредитним договором, з якої: 6843.78 грн. заборгованості за кредитом; 39 287.97 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом; 3050 грн. заборгованості за пенею та комісією, розрахунки такої заборгованості наведені позивачем, право кредитора вимагати повернення кредитних коштів передбачені і відповідають змісту Умов і Правил укладеного Банком і ОСОБА_1 договору карткового кредиту від 21 липня 2011 року. (а.с.5-21, 81-94)

При цьому, наведені Банком розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення відповідачкою умов договору і часткове погашення нею заборгованості.

Оскільки строк дії отриманої відповідачкою ОСОБА_1 кредитної картки встановлений до червня 2016 року, а із зазначеним позовом Банк звернувся у вересні 2016 року, строк позовної давності Банком не пропущений.

При цьому, колегія суддів враховує, що про розгляд справи районним судом відповідачка ОСОБА_1 була повідомлена належним чином про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення судового повідомлення, мала можливість, проте, в суді першої інстанції про застосування положень частини 4 ст. 267 ЦК України відповідачка не заявляла, а суд апеляційної інстанції не вправі приймати таку заяву на стадії апеляційного розгляду. (а.с.53)

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-780цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Оскільки відповідачка не заявляла в районному суді про пропуск позивачем строку позовної давності як підставу відмови в позові, та між сторонами не було спору щодо договірного збільшення строку позовної давності, колегія суддів визнала помилковими посилання районного суду на правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14, від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-757цс15, як підставу відмови в позові Банку в повному обсязі.

За положеннями п.п. 1.1.5.32, 2.1.1.7.6 вищезазначених Умов цього Договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим Договором, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту. (а.с.12-21)

Проте Банком не надано доказів іншого порушення позичальником вказаних умов Договору, окрім непогашення кредитної заборгованості, тому стягнення таких штрафів (500 грн. штрафу (фіксована частина); 2459.09 грн. штрафу (процентна складова)) разом із пенею за неналежне виконання грошового зобов'язання повернення кредиту свідчитиме про подвійну відповідальність боржника, тому позов в цій частині заявлених вимог задоволенню не підлягає.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути із відповідачки на користь позивача 1378 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1515.80 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується квитанціями. (а.с.26, 95)

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», задовольнити частково і стягнути на його користь із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 - 49181 (сорок дев'ять тисяч сто вісімдесят одна) грн. 75 коп. заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2011 року, з якої:

- 6843 (шість тисяч вісімсот сорок три) грн. 78 коп. заборгованості за кредитом;

- 39 287 (тридцять дев'ять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 97 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом;

- 3050 (три тисячі п'ятдесят) грн. заборгованості за пенею та комісією, в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», - 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн.. 80 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

Д.Р.Гаращенко

Справа № 22-ц/796/8545/2017

Унікальний номер 755/14109/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Катющенко В.П.

Доповідач Левенець Б.Б.