Справа №339/163/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Болехів . Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Бойко Н.З.

з участю: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, не склавши заповіту.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона разом з чоловіком проживали в будинку, збудованого його батьками у 1950 році. На час смерті чоловіка і по даний час проживала у даному будинковолодінню та вважається такою, що прийняла спадщину. Їхні діти -відповідачі- проживали окремо і не вчиняли ніяких дій для прийняття спадщини. А коли звернулася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, то отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння.

В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позовної заяви та пояснила, що вказане будинковолодіння спадкодавець отримав у спадщину після смерті своїх батьків.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала, зазначивши, що спадкове майно у вигляді будинковолодіння є особистою власністю померлого, яке він успадкував після смерті своїх батьків і на вказане майно вона не претендує.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с.28).

Такі дії відповідача не суперечать вимогам ст. 158 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи без її участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог , безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи предметом даного спору є будинковолодіння по по АДРЕСА_1, правовстановлюючі документи на який ніким не виготовлялися, що підтверджується довідкою ОБТІ (а.с.13).

З технічного паспорту на вказаний житловий будинок вбачається, що такий був збудований у 1950 році (а.с.10).

Як ствердили сторони, вказане будинковолодіння збудували батьки померлого та яке він успадкував після їх смерті.

А згідно записів погосподарських книг Тисівської сільської ради цей будинок облікувався саме за ОСОБА_5, який проживав в ньому разом з позивачем (а.с.14).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закон управа на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрації прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації.

Відповідно до законодавства, яке діяло до 01.07.2004 року, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, зважаючи на те, що спірний житловий будинок збудовано у 1950 році і в записах по господарської книги він рахується за ОСОБА_5, то суд визнав, що він і був власником даного будинку і після його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), такий входить до складу спадкового майна.

Встановлено, що через відсутність заповіту спадкування здійснюється за законом.

Як зазначено в ст.1216 ЦК УКраїни спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця).

Згідно з положеннями частин 1,2 ст.1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК УКраїни спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття cпадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст. 1270 ЦК строк.

Як визнав суд, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1 (позивач) та їхні діти, народжені у шлюбі : ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (відповідачі), факт родинних стосунків між ними підтверджено свідоцтвами про шлюб та народження.

З матеріалів справи вбачається, що на час смерті ОСОБА_5 з ним була зареєстрована на проживання та проживала в одному АДРЕСА_1 тільки позивачка (а.с.14).

Відповідачі, проживаючи окремо, з заявами до нотаріальної контори не зверталися, оскільки із спадкової справи, витребуваної з нотаріальної контори вбачається, що така справа відкрита тільки за заявою позивачки (а.с.33-35).

Позивач, будучи спадкоємцем за законом, прийняла спадщину , так як проживала на час смерті із спадкодавцем, від спадщини не відмовлялася, подавши заяву до нотаріальної контори про її прийняття.

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину зазаконом їй відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця (а.с.15).

Стосовно відсутності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії суд констатує наступне.

Нотаріальна діяльність є специфічна правова форма діяльності, сутність якої полягає в тому, що в її рамках здійснюється застосування правових норм шляхом реалізації нотаріатом юрисдикційних повноважень у безспірних справах пов'язаних із цивільними правовідносинами.

Відсутність належного правовстановлюючого документу засвідчує про те, що дана справа не може тлумачитись як безспірна, а отже до даних правовідносин не може бути застосована нотаріальна форма охорони та захисту прав і законних інтересів позивача шляхом вчинення нотаріальних дій.

Отже, позивач, будучи спадкоємцем за законом вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді будинковолодіння після смерті чоловіка ОСОБА_5 і вона належить їй з часу її відкриття.

З технічного паспорту вбачається, що дане будинковолодіння складається із житлового будинку "А", стодоли "Б", стайні "В, літньої кухні "Г", криниці , воріт, огорожі.

На підставі наведеного, ст. 1220-1223, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК, керуючись ст. 214,215 ЦПК суд,

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку "А", стодоли "Б", стайні "В, літньої кухні "Г", криниці , воріт, огорожі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо особи, які брали участь в справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Головенко О.С.