З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Верніка В.М.,
за участі: секретаря Маліщук Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Жмеринкаводоканал" Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
ОСОБА_1 14.07.2017 року звернувся до суду із цим позовом, мотивуючи його тим, що він з 26.04.2016 року працював у ДП "Жмеринкаводоканал" та обіймав посаду оператор ОСК. Розпорядженням керівництва підприємства 19.05.2017 року його було звільнено з посади за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. На час звільнення по день звернення до суду із цим позовом відповідач мав заборгованість перед ним по виплаті заробітної плати в сумі 6691,50 грн. При зверненні до відповідача за розрахунком йому повідомили, що у зв'язку із відсутністю грошових коштів, немає можливості розрахуватися. Тому до цього часу відповідач не розрахувався із ним по заробітній платі. На підставі викладеного просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 6691,50 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 4102,20 грн., які розрахував наступним чином: 5743,08 грн. (фактична заробітна плата за останні два місяці роботи) / 42дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 136,74 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 30 день (кількість днів затримки розрахунку).
Позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутність, у разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення.
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України, враховуючи що він скористався своїми процесуальними правами.
Представник відповідача Дочірнього підприємства "Жмеринкаводоканал" Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал", належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за місцем знаходження юридичної особи підприємства, вдруге не з'явився в судове засідання, про причини повторної неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності не представив.
Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.
Судом встановлено, що позивач у період часу з 26.04.2016 року по 19.05.2017 року працював в ДП "Жмеринкаводоканал" КП "Вінницяоблводоканал", що підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с. 5).
Наказом № 184 від 19 травня 2017 року позивача було звільнено з підприємства за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.3).
За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата.
Згідно з звіту про виплату заробітної плати за 01.02.2017-31.05.2017 ОСОБА_1 (а.с.4) станом на травень 2017 року заборгованість по заробітній платі позивача становить 6691,50 грн.
У теперішній час заборгованість по заробітній платі перед позивачем не сплачена.
В період з 20.05.2017 року по 14.08.2017 року позивач ОСОБА_1 на обліку в Жмеринському міськрайонному центрі зайнятості не перебував (а.с. 18).
Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Оскільки відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується наявними у справі доказами, внаслідок цього до теперішнього існує непогашена заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 6691,50 грн., тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.
У відповідності до вимог ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
За змістом п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 року в справі №6-2912цс16, що у відповідності до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України повинен враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, натомість підстав для відступлення він наведеної правової позиції у даному конкретному випадку судом не встановлено.
Станом на день прийняття цього рішення відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися в межах заявлених вимог згідно розрахунку позивача.
При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (Порядку), за частиною 3 пункту 2 якої відповідна середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Згідно ч.3 п.3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню.
Згідно зазначених позивачем відомостей розмір його середньоденної заробітної плати - 136,74 грн.
Відповідач не надав будь-яких заперечень чи спростувань, відтак не доведено виконання оспорюваного зобов'язання, що є обов'яком сторони, яка порушила зобов'язання, а тому суд приходить до висновку, що відповідач повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 136,74 грн.
Положеннями ст.10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який у своєму позові наполягає на стягненні заборгованості по заробітній платі саме в розмірі 6691,50 грн. та на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 136,74 грн., а відповідачем не надано заперечень з цього приводу, тому вказані обставини не підлягають доведенню іншими доказами, та вважаються судом встановленими у зазначених розмірах.
Встановлених законом підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами власне про розмір основної заборгованості по заробітній платі перед позивачем.
У відповідності до вомог п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.
З урахуванням постановлення вирішення спору в інтересах позивача з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640,00 гривень, від сплати якого звільнений позивач за даним предметом спору.
Керуючись ст.3, 8, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України, ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, суд -
Рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць допустити до негайоного виконання.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Жмеринкаводоканал" Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення набуває законної сили після закінчення строків на його оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, Жмеринському міськрайонному суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії відсутніми в судовому засідання сторонами, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.