АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1099/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 44 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області про виселення ,-

в с т а н о в и л а :

24 липня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області про виселення.

Банк в позові посилається на те, що 07 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № CSU0GA00000109, згідно до умов якого ОСОБА_7 отримала кредит в сумі 24800 доларів США терміном до 07 квітня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_7 передала в іпотеку банку квартиру 55, що розташована за адресою: вул. І. Гонти, 40, м. Умань, Черкаської області. Відповідач ОСОБА_7 порушила умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру 55, що розташована за адресою: вул. І. Гонти, 40, м. Умань, Черкаської області. Банк надіслав відповідачам вимогу про добровільне виселення із вказаної квартири, однак відповідачі відмовляються виселятися із сказаної квартири.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Виселено ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 із квартири 55, розташованої за адресою: вул. І.Гонти, 40, м. Умань, Черкаської області.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 12 листопада 2014 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2014 року та ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області, про виселення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 02 березня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу. Апелянт вказує, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.03.2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачів судові витрати за подання апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення. Від представника банку - апелянта та служби у справах дітей Уманської міської ради надійшли заяви про розгляд справи без участі представника банку та без представника служби.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань .

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову банку про виселення відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що судом касаційної інстанції скасовані рішення суду першої та апеляційної інстанції про виселення відповідачів та в ухвалі суду касаційної інстанції від 27 травня 2015 року зазначено, що висновки судів попередніх інстанцій є помилковими про задоволення позовних вимог позивача про виселення, оскільки судами не застосовано до спірних правовідносин вимоги ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР .

На виконання вимог суду касаційної інстанції , висновки якого є обовязковими для виконання судів першої та апеляційної інстанцій, суд першої інстанції , встановивши та перевіривши докази у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог банку, посилаючись, що для виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення відсутні правові підстави.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , так як вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 07.04.2008 р. між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № С8ШОА00000109, за умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 24 800 доларів США строком до 07.04.2028 р. Відповідач ОСОБА_7 в свою чергу зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строк та в порядку, встановленими кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки № С8ШОА00000109, згідно до п. 33.3 даного договору відповідачем ОСОБА_7 було надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 60,10 кв. м., житловою площею 35,90 кв. м., розташовану АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору дарування квартири від 24 червня 1994 року, зареєстровано за реєстровим № 3-2125.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки на вищевказану квартиру для погашення заборгованості ОСОБА_7 перед банком та застосовано спосіб реалізації квартири шляхом її продажу.

Згідно даних довідки № 895 від 22.02.2017 року, виданої Уманським КП РЕУ № 3 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, прописана та проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, склад осіб, зареєстрованих за вказаною адресою: дочка ОСОБА_8, 1986 р. н., ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 син дочки.

Як вбачається з тексту договору іпотеки № С8ШОА00000109 та мотивувальної частини ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.05.2015 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк», грошові кошти, отримані позичальником ОСОБА_7 за Кредитним договором № С8ШОА00000109 від 07.04.2008, не були витрачені на придбання предмета іпотеки, оскільки в якості забезпечення повернення позичальником кредитних коштів було майно, що належить ОСОБА_7 на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири від 24.06.1994 р., за реєстровим № 3-2125.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» - іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим законом.

Відповідно до ч. З ст. ЗЗ Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1,2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Як вбачається із матеріалів справи банк, захищаючи свої права, звернувся до суду та звернув стягнення на предмет іпотеки, що підтверджено рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2012 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру 55, що розташована за адресою: вул. І. Гонти, 40, м. Умань, Черкаської області. Позивач неодноразово посилав відповідачам листи повідомлення про виселення із квартири, однак добровільно відповідачі відмовились виселитися із вказаної квартири. Тому банк звернувся до суду із позовом про примусове виселення відповідачів, та рішенням суду першої інстанції від 24 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції вимоги банку було задоволено.

Однак, дані рішення судів були скасовані ухвалою суду касаційної інстанції від 27 травня 2015 року та справу передано на новий розгляд ( а. с. 141-144). Суд касаційної інстанції вказав на помилковість висновків суду про задоволення вимог банку про виселення, зазначивши, що судами не застосовано до спірних правовідносин вимоги ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР .

Відповідно до вимог чинного житлового законодавства, нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. .109 ЖК УРСР. у частині першій якої, передбачені підстави виселення.

За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.З ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

На підставі зазначених вище правових норм Верховний Суд України в постанові від 10.09.2015 по справі № 6-1892цс15 зробив правовий висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі норм Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення ст.40 цього Закону, так і норма ст.109 ЖК УРСР. У разі становлення судом, що в іпотеку передано житлове приміщення, яке не було придбане за рахунок отриманих кредитних коштів, висновок про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із такого житла без надання їм іншого постійного житла є помилковим.

Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про можливість надання відповідачам іншого житлового приміщення, а порядок та процедура надання житла відповідно до вимог ч. 2 ст.109 ЖК УРСР не встановлена законом чи іншими нормативними актами, суд не має правових підстав зобовязати надати жиле приміщення сторону, яка не була відповідачем у справі, а суд апеляційної інстанції не вправі залучати до участі в розгляді справи в якості відповідача сторону, яка має надати житлове приміщення відповідачам.

Суд апеляційної інстанції погоджується , що відповідач по справі ОСОБА_8 є неповнолітнім, 17.04. ІНФОРМАЦІЯ_4, тому не має цивільної дієздатності.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що він народився та став проживати разом з своєю матірю відповідачем ОСОБА_8 у квартирі її матері - ОСОБА_7, яка є єдиною власницею квартири згідно договору дарування та договір іпотеки був укладений 07 квітня 2008 року за рік до народження ОСОБА_9 та прописаний в даній квартири без згоди банку .

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, відсутні посилання апелянта в чому ж саме полягає порушення судом норм матеріального права, які б давали підстави суду апеляційної інстанції задовольнити вимоги апелянта та скасувати рішення суду

Апеляційна скарга не містить доводів, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції з врахуванням висновків суду касаційної інстанції, тому підлягає відхиленню колегією суддів, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області, про виселення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :