Справа № 127/740/17 Провадження № 22-ц/772/1486/2017Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 47Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Шемети Т.М., Зайцева А.Ю., з участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року, -

встановила:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив визнати недійсним та скасувати додаток № 4 до рішення 8-ї сесії 6-го скликання Вінницької міської ради № 354 від 1 липня 2011 року про передання ОСОБА_4 у власність шляхом продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, загальною площею 13 кв. м. по АДРЕСА_1

Вказував, що на підставі договору купівлі-пропажу від 27 липня 1999 року набув у власність частину суміжного будинку по АДРЕСА_2 за яким рахувалась земельна ділянка площею 436 кв. м. згідно з рішенням Вінницької міської ради № 11438 від 25 грудня 1997 року. Оскільки з часу придбання частини будинку площа та конфігурація його земельної ділянки не змінювалась, межа із ділянкою ОСОБА_4 була позначена парканом із металевої сітки, жодної вільної ділянки між суміжними садибами не існувало, вважав, що оспорюваним рішенням міська рада фактично передала у власність ОСОБА_4 частину його земельної ділянки без попереднього її вилучення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що за договором купівлі-пропажу від 27 липня 1999 року ОСОБА_2 набув у власність частину будинковолодіння по АДРЕСА_2

На підставі рішення Вінницької міської ради № 3013 від 29 жовтня 2010 року йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0436 га по АДРЕСА_3

Суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0983 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12 липня 2005 року (а. с. 147).

Відповідно до договору про встановлення порядку користування земельною ділянкою від 14 листопада 2005 року (а. с. 142 - 144) 8 грудня 2006 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2

З додатку до договору про встановлення порядку користування земельною ділянкою видно, що відстань по лінії Б - В (межа між ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_2.) від точки повернення до лінії Г - В скоротилась із 25,87 м згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12 липня 2005 року до 23,90 м (а. с. 144), така ж відстань і конфігурація ділянки була внесена до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3

Як зазначила у своїх письмових поясненнях третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 таке зменшення відбулося внаслідок технічної помилки землевпорядної організації, яка здійснювала підготовку технічної документації для укладення договору про встановлення порядку користування земельною ділянкою. При цьому фактичне землекористування земельною ділянкою по межі із ділянкою позивача не змінювалось (а. с. 121).

Рішенням Вінницької міської ради від 1 липня 2011 року ОСОБА_4 передано у власність шляхом продажу земельну ділянку, площею 13 кв. м. по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за ціною 5790 грн 72 к. (а. с. 5 - 6).

Згідно з листом правобережної адміністрації Вінницької міської ради від 29 лютого 2012 року обстеженням з виходом на місце земельних ділянок АДРЕСА_1, що порушень межі між цими ділянками не виявлено, земельна ділянка ОСОБА_3 відповідає даним земельно-кадастрової документації (а. с. 136).

Згідно з п. «а» ч. 2 ст. 83 ЗК України усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, перебувають у комунальній власності.

За змістом п. «б» ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 122 ЗК України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб належить до повноважень сільських, селищних, міських рад, на території яких такі ділянки розташовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЗК України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Такий порядок установлений ст. 128 цього Кодексу, ч. 2 якої визначає, що громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Ч. 5 цієї статті встановлює виключний перелік підстав для відмови в продажу земельної ділянки, до яких належать:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Отже, установивши, що спірна земельна ділянка розташована у межах міста Вінниці, у приватній чи державній власності не перебувала, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при її продажу Вінницька міська рада з урахуванням встановленого ст. 19 Конституції України обов'язку органів державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не мала законних підстав для відмови ОСОБА_4 у продажу зазначеної земельної ділянки.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та позовної заяви, які зводяться до того, що спірна земельна ділянка фактично сформована за рахунок ділянки позивача, з огляду на таке.

Ч. 1 ст. 3 ЦПК України встановлює право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 цього Кодексу покладає на позивача обов'язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Жодних доказів, які б достовірно підтверджували факт накладення спірної земельної ділянки на ділянку позивача, у справі немає. Натомість цей факт спростовується листом правобережної адміністрації Вінницької міської ради від 29 лютого 2012 року.

Разом з тим, суд першої інстанції відповідно до приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснив позивачу його право клопотати перед судом про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи щодо встановлення або спростування можливого накладення зазначених земельних ділянок на підставі відповідної технічної документації та їх натурного обстеження, від чого позивач відмовився.

В суді апеляційної інстанції клопотання третьої особи ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_5 про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи було задоволено, однак експертною установою ухвала про призначення експертизи залишена без виконання через відмову ОСОБА_2 від оплати покладеної на нього частини вартості експертного дослідження.

Таким чином, вважати доведеним факт накладення проданої ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 13 кв. м. на земельну ділянку позивача, а відтак і для висновку про порушення оспорюваним рішенням міської ради прав, свобод чи інтересів позивача суд першої інстанції не мав.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ Т.М. Шемета

/підпис/ А.Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом О.С. Панасюк