АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року

в справі за позовомОСОБА_2 до Служби безпеки України в особі Житлово-побутової комісії Центрального управління про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Служби безпеки України (надалі - СБУ) в особі Житлово-побутової комісії Центрального управління (надалі - ЖПК ЦУ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Зазначав, що є працівником СБУ, учасником бойових дій, з 14 квітня по 06 травня 2014 року брав безпосередню участь у заходах АТО, перебував на квартирному обліку в ЦУ СБУ складом сім'ї три особи (позивач, його дружина та донька), а з 29 вересня 2011 року знаходився у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житла, як учасник бойових дій.

Посилаючись на те, що 15 березня 2016 року на засіданні ЖПК ЦУ СБУ розглядалося питання щодо правових підстав для подальшого перебування підполковника ОСОБА_2 на квартирному обліку в ЦУ СБУ, оформлене протоколом № 3 від 15 березня 2016 року, прийнято незаконне рішення про зняття позивача та членів його родини з квартирного обліку ЦУ СБУ, просив визнати протиправним та скасувати вказане рішення, а також зобов'язати СБУ поновити ОСОБА_2 та членів його сім'ї на квартирному обліку ЦУ СБУ у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житла, як учасник бойових дій шляхом прийняття відповідного рішення; зобов'язати СБУ невідкладно забезпечити житлом ОСОБА_2 та членів його сім'ї у відповідності до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їх жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не сприяння повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішенням, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_2 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а.с.16), брав безпосередню участь у заходах АТО та отримав поранення в ході АТО (а.с.13-14).

Відповідно до довідки ЖПК ЦУ СБУ № 61 від 27 червня 2014 року, з 29 вересня 2011 року ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку ЦУ СБУ, складом сім'ї три особи - ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житла, як учасник бойових дій (а.с.12).

Згідно витягу з протоколу № 3, сім'я ОСОБА_2 забезпечена житловою площею в обсязі 29,23 кв.м., з яких 10,03 кв.м. належать на праві власності ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а також 19,2 кв.м. у квартирі за адресою : АДРЕСА_2, що на думку ЖПК є вище за рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею в м. Києві. На підставі наведеного, 15 березня 2016 року ЖПК ЦУ СБУ прийнято рішення, яким знято ОСОБА_2 та членів його родини з квартирного обліку (а.с.8).

Встановлено, що ОСОБА_2 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_3, житлова площа якої становить 30,1 кв.м. Зазначена квартира належить на праві власності у рівних частках (10, 03 кв.м.) позивачу, а також його брату - ОСОБА_5 та матері - ОСОБА_6 (а.с.15).

З пояснень позивача та наданих ним на їх підтвердження документів убачається, що вищевказана площа не перебуває у фактичному його користуванні, оскільки на даний момент він проживає за адресою : АДРЕСА_7 житлова площа якої становить 38,4 кв.м. (а.с.16-18).

Встановлено, що на час прийняття спірного рішення ЖПК ЦУ СБУ дружина ОСОБА_2 спостерігалася з приводу вагітності у Центрі здоров'я жінки» Київського міського пологового будинку № 6 (а.с.20), а 05 травня 2016 року подружжя народилася друга донька - ОСОБА_5 (а.с.22).

Як убачається з матеріалів справи, на даний час у квартирі за адресою : АДРЕСА_8 та зареєстровано семеро осіб, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4 (донька, 2011 р.н.), ОСОБА_7 (мати позивача), ОСОБА_8 (мати дружини позивача), ОСОБА_9 (сестра дружини позивача), а також ОСОБА_10 (донька, 2016 р.н.) (а.с.19).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що на час прийняття рішення сім'я ОСОБА_2 була забезпечена житловою площею в обсязі 29, 23 кв.м., а позивач не надав належних доказів повідомлення ЖПК ЦУ СБУ про вагітність дружини, у зв'язку з чим на час прийняття рішення про зняття позивача та членів його сім'ї з квартирного обліку порушення законодавства відповідачем не вбачається.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що ЖПК ЦУ СБУ передчасно зроблено висновок про те, що позивач був забезпечений житлом на рівні, який би дозволяв стверджувати про відсутність підстав для подальшого перебування на квартирному обліку та те, що на одного члена його сім'ї припадає 8 кв.м. житлової площі, що є нижче рівня середньої забезпеченості житлом, а відповідач приймаючи рішення не врахував перебування дружини позивача в стані вагітності та народження дитини, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Встановлено, що рішення про взяття на квартирний облік позивача від 29 липня 2011 року ґрунтувалось на нормах п.п. 1 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській УРСР, оскільки на той час його сім'я була забезпечена житлом нижче за рівень, визначений постановою виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів та президії Київської міської ради профспілок «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» від 15 липня 1985 року № 582.

Між тим, в 2014 році в результаті набуття позивачем, його дружиною та донькою права власності на квартиру АДРЕСА_4, житлові умови позивача та членів його сім'ї були поліпшені, у зв'язку з чим вони не можуть бути визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов.

Зокрема, в зазначеній вище квартирі зареєстровано шість осіб, з яких чотири особи раніше проживали в АДРЕСА_9.

Встановлено, що з урахуванням положень ст.ст. 355, 356 ЦК України, позивач поряд з іншими співвласниками здійснює право спільної часткової власності на житлові приміщення в квартирі АДРЕСА_5 та по квартирі АДРЕСА_4.

Згідно положень ч. 2 ст. 358, ст.ст. 364, 367 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, а співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Виходячи з аналізу вказаних норм, конкретний розмір житлової площі, яка перебуває у користуванні кожного із співвласників квартири, може бути визначений шляхом укладання угоди про порядок володіння та користування майном, виділу або поділу майна, що є у спільній частковій власності, а отже, без застосування співвласниками квартири АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_4 цивільно-правових механізмів, передбачених статтями 358, 364 та 367 ЦК України, всі співвласники квартири мають рівні права користування нею.

Отже, відповідачем обґрунтовано враховано частки права власності позивача й похідного права користування цим житлом, з огляду на положення ст. 48 ЖК України.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що у позовній заяві позивач посилається на незабезпеченість житлом його та членів його сім'ї станом на час подання позову, а не на час прийняття рішення ЖПК ЦУ СБУ, а рішення житлово-побутової комісії ґрунтувалася саме з розрахунку сім'ї позивача з трьох осіб.

Зі змісту п.п. 1 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їх жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, пункту 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року, та п. 3.15 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБУ та членам їх сімей житлових приміщень, затверджена наказом СБУ № 792 від 06 листопада 2007 року, убачається, що співробітники та члени їх сімей знімаються з квартирного обліку у випадках поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 3.17 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБУ та членам їх сімей житлових приміщень, затверджена наказом СБУ № 792 від 06 листопада 2007 року, перереєстрація співробітників, які перебувають на квартирному обліку, здійснюється щорічно в період з 1 жовтня до 1 грудня, під час якої перевіряються їх облікові дані. Перереєстрація проводиться з обов'язковим поданням особами, які перебувають на квартирному обліку, оновлених довідок з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію, місця служби з перевіркою підстав подальшого перебування на квартирному обліку.

Колегія суддів враховує те, що донька позивача народилася 05 травня 2016 року та була зареєстрована 11 травня 2016 року за адресою: АДРЕСА_6, тобто вже після прийняття оскаржуваного рішення ЖПК ЦУ СБУ.

Пояснення свідка ОСОБА_3, дружини позивача, про те, що на час прийняття житловою комісією рішення вона була вагітна, колегія суддів визнає такими, що по справі правового значення не мають, остільки згідно вимог ч. 2 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов'язки) фізичної особи виникає у момент її народження.

За таких обставин, на момент прийняття ЖПК ЦУ СБУ оскаржуваного рішення, підстави для подальшого перебування сім'ї позивача на квартирному обліку в ЦУ СБУ були відсутні, а тому ОСОБА_2 правомірно був знятий із квартирного обліку.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач є учасником бойових дій, під час участі в яких отримав поранення, а отже, повинен бути забезпечений житловою площею, колегія суддів оцінює критично.

Згідно п. 37 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їх жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР, а також випадків надання жилих приміщень за рішенням Ради Міністрів СРСР і Ради Міністрів УРСР.

Відповідно до п. 38 вказаних Правил, громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Таким чином, виходячи з того, що до виключної компетенції ЖПК ЦУ СБУ належить питання забезпечення житлом співробітників СБУ в порядку черговості, суд не може зобов'язати СБУ невідкладно забезпечити житлом позивача та членів його сім'ї, остільки це призведе до втручання у діяльність житлової комісії СБУ, як організації, що здійснює облік співробітників, які потребують поліпшення житлових умов та призведе до порушення житлових прав інших осіб.

З урахуванням зазначеного та матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення заявленого по справі позову.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/10694/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10089/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.