Справа № 359/9814/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/4554/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 21.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Сушко Л.П., Таргоній Д.О.,

та секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Тетяна Михайлівна, про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 25 жовтня 2007 року вона уклала з ВАТ КБ «Надра» кредитний договір №380/П/42/2007-840, за яким банк надав їй кредит в розмірі 45 787 доларів США 50 центів, а вона зобов'язалася щомісячно повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування ним.

Одночасно, з метою забезпечення виконання цього кредитного договору, між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Крім того, 25 жовтня 2007 року ОСОБА_3 уклав з ВАТ КБ «Надра» договір поруки, за яким він зобов'язався відповідати за виконання зазначеного кредитного договору.

Однак вказує, що ВАТ КБ «Надра» приховав від неї інформацію про покладення на неї ризику знецінення національної валюти та у такий спосіб ввів її в оману з приводу цієї істотної обставини, крім того, цей кредитний договір не містить графік платежів, інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, а також відомості про всі супутні послуги та інші фінансові зобов'язання. Вважає, що такі дії ВАТ КБ «Надра» порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року.

Враховуючи це, просить суд визнати недійсним кредитний договір №380/П/42/2007-840 від 25 жовтня 2007 року, договори іпотеки та поруки від 25 жовтня 2007 року, а також скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не довела обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2007 року ОСОБА_2 уклала з ВАТ КБ «Надра» кредитний договір №380/П/42/2007-840, за яким ВАТ КБ «Надра» надав кредит в розмірі 45 787 доларів США 50 центів, а позивачка зобов'язалася щомісячно повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним (а. с. 16-20).

Зі змісту п.3.3.1 оскаржуваного кредитного договору вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язалась щомісячно повертати кредит по частинам в розмірі, еквівалентному 500 доларам США.

Одночасно, з метою забезпечення виконання цього кредитного договору, між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Крім того, 25 жовтня 2007 року ОСОБА_3 уклав з ВАТ КБ «Надра» договір поруки, за яким він зобов'язався відповідати за виконання зазначеного кредитного договору (а. с. 21-24).

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесною підприємницькою практикою є будь-які діяння (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Крім того, як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.1 п.16 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживачу у письмовій формі про кредитні умови: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні положення містяться в п.3.2 - п.3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року.

З копії анкети-заяви ОСОБА_2 на оформлення кредиту (а.с.51-52) вбачається, що вона була ознайомлена з умовами кредитування.

У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачка мала претензії з приводу неповноти або незрозумілості повідомленої їй інформації. Крім того, в п.1.3.1, п.1.5, п.3.3.1 та п.3.3.4 кредитного договору визначені розміри плати за користування кредитом, комісії за розрахунки та щомісячної суми мінімально необхідного платежу, а також вказаний кінцевий термін повернення кредиту. Зі штампу, розміщеному на титульній сторінці позову (а.с.1), вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду лише через 9 років після укладення кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови №14 від 18 листопада 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що на час укладення кредитного договору позивачка була згодна з його умовами та вільна у виборі фінансових установ для отримання кредиту і у виборі форми кредитування. Крім того, суд дійшов до правильних висновків, що позивачкою не було доведено, що під час укладання оскаржуваного кредитного договору до нього були включені несправедливі умови та порушено вимоги ст. ст. 11, 18, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», тому місцевий суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивачки з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: