Справа № 302/66/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Бисага Т.Ю.,

суддів Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.,

секретарі Шукаль О.Я.,

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою голови комісії з припинення юридичної особи Міжгірського районного центру зайнятості директора Міжгірського районного центру зайнятості ОСОБА_1, на рішення Міжгірського районного суду від 14 лютого 2017 року у справі за позовом Міжгірського районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення матеріального забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю та заробітної плати за участь у громадських робіт,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріального забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю та заробітної плати за участь у громадських робіт.

26.10.2016 р. позивачу надіслано лист з вищестоящих органів служби зайнятості щодо версифікації інформації про осіб, які зареєстровані в ДСЗ як безробітні і за результатами якої було виявлено, що 1310 осіб по Закарпатській області за відомостями Пенсійного фонду України в період перебування на обліку в ДСЗ отримували різні види пенсії, зокрема відповідач. Під час перевірки персональної справи було виявлено, що відповідач перебував одночасно на обліку в Міжгірському РЦЗ і отримував пенсію по інвалідності і отримав 6313 грн.59 коп. допомоги по безробіттю з 14.06.2011 р. по 07.06.2012 р., а також виконував громадські роботи в Лісковецькій сільській раді з 05.04.2012 р. по 23.04.2012 р., за що отримав заробітну плату в сумі 1118 грн. 36 коп., фінансування якої проводилось за рахунок Фонду ЗДСС на випадок безробіття. Під час перевірки також встановлено, що трудова діяльність позивача за останні 12 місяців, що передували безробіттю становила 4 тижні. Позивач, зіслався на пункти 2.7 і 2.12 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінпраці та соцполітики № 307 від 20.11.2000 р. (із змінами і доповненнями), за якими допомога по безробіттю інвалідам , трудовий стаж яких протягом 12 місяців, що передував початку безробіттю, становив менше 26 календарних тижнів, не призначалася.

Позивач також зіслався на Положення про порядок організації та проведення оплачува них громадських робіт, затв. пост. КМУ № 839 від 10.09.2008 р., за яким до громадських оплачуваних робіт залучались виключно зареєстровані безробітні, а тому відповідач утратив право на допомогу по безробіттю та на укладення з ним договору про участь у громадських роботах безробітних осіб, оплата праці яких фіксувалась Фондом. Позивач вважає, що відповідач приховав факт отримання пенсії по інвалідності, на письмові звернення позивача добровільно повернути виплачені кошти не реагує, а тому ці кошти підлягають стягненню згідно з ст. 36 ч.ч.2,3 Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Рішенням Міжгірського районного суду від 14 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду голова комісії з припинення юридичної особи Міжгірського районного центру зайнятості директора Міжгірського районного центру зайнятості ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів проходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.10.2007 р. визнаний інвалідом ІІІ-ї групи безстроково і з цієї дати одержує пенсію.

На час призначення пенсії відповідач працював і одержав пенсію. З 14.06.2011 р. відповідач одержав статус безробітного і з цієї дати по 07.06.2012 р. одержував допомогу по безробіттю (всього за цей період 6313 грн.59 коп), Відповідач також за скеруванням позивача виконував оплачувані громадські роботи в Лісковецькій сільській раді Міжгірського району з 05.04.2012 р. по 23.04.2012 р. за що отримав заробітну плату в сумі 1118 грн.44 коп., фінансування якої здійснено позивачем. Всього позивач виплатив відповідачу матеріального забезпечення в сумі 7431 грн. 93 коп.При подачі заяви відповідачем ОСОБА_4 до Міжгірського районного центра зайнятості( позивачу) про надання статусу безробітного вказав, що пенсію за станом здоров"я не отримує.

Апелянт вказує на те, що про порушення свого права він дізнався 26 жовтня 2016 року, тому саме з цих підстав було запроваджено механізм верифікації, та почалося розслідування страхового випадку.

Відповідач по справі ОСОБА_4 не згідний з цим тому, що розслідування згідно п.2.2 Порядку (від 12.03.2009 р.№ 232/16248 розслідування страхових випадків та обгрунтовності виплати матеріального забезпечення безробітнім) здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Постанова Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №136 встановлено порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З цього вбачається, що Апелянт(позивач) як державний орган, в обов'язки якого за Законом входить надання статусу безробітності та призначення і виплати допомоги по безробіттю та іншого матеріального забезпечення, не виконано належно вимоги закону щодо перевірки всіх відомостей поданих відповідачем.

Відповідач не згідний з позивачем(апелянтом) по справі з тим, що ч. 1 ст. 261 ЦК формулюється загальне правило, відповідно до якого перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права. Якщо встановити день, коли особа довідалась про це, неможливо, або маються докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права, тобто з 14.06.2011 року з часу надання відповідачу статусу безробітного і отримання допомоги по безробіттю.

Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Якщо встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог, що заявлені позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу голови комісії з припинення юридичної особи Міжгірського районного центру зайнятості директора Міжгірського районного центру зайнятості ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: