У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Ізмайлової Т.Л.,
Євтушенко О.І.,Кадєтової О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_8, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві державної адміністрації, про встановлення нікчемності договору про передачу прав за іпотечним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_8, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, у якому просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,70 кв. м., житловою площею 42 кв. м. на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року, яка станом на 1 червня 2015 року складає 6 874 177, 93 грн шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності; виселити без надання іншого житла ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1; відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1, та виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII.

Позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» обґрунтувало тим, що 17 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти у сумі 146 800 доларів США, а остання зобов'язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання кредитного договору, 17 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 58,70 кв. м., житловою площею 42 кв. м.

ПАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») уклали договір факторингу, відповідно до умов якого банк передав (відступив) фактору за кредитними та забезпечувальними договорами право, вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків. 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор) уклали договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт передав (відступив) фактору за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора.

Відповідачем ОСОБА_6 було порушено свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, а тому ТОВ «Кредитні ініціативи» і звернулося до суду із вказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено вказані вище кредитні зобов'язання, виселення відповідачів з предмету іпотеки.

Відповідач ОСОБА_7 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив суд встановити нікчемність договору про передачу прав за іпотечним договором, укладеним 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор), крім того, просив суд визнати договір поруки від 17 червня 2008 року № 2706/0608/71-349-Р-1 припиненим.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 обґрунтував тим, що малолітня дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, набула право користування спірною квартирою у 2009 році. У зв'язку з цим, при укладенні оспорюваного договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, необхідна була згода органу опіки та піклування відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Враховуючи відсутність такого дозволу, оспорюваний договір про передачу прав за іпотечним договором, на переконання ОСОБА_7, є нікчемним в силу ч. 1 ст. 224 ЦК України. Посилаючись на наведене, останній просив суд задовольнити його зустрічні позовні вимоги та відмовити в задоволенні первісного позову товариства.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову в частині визнання договору поруки припиненим та прийнято до спільного розгляду з первісним зустрічний позов в частині встановлення нікчемності правочину про передачу прав за іпотечним договором.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, первісний позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,70 кв. м., житловою площею 42 кв. м. на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року, яка станом на 01 червня 2015 року складає 6 874 177,93 грн, з яких 3 029 747,46 грн - заборгованість за кредитом; 2 103 177,15 грн - заборгованість по процентам; 1 741 253,32 грн - заборгованість по пені, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Виселено без надання іншого житла ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1. Відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1, та виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з вказаної квартири АДРЕСА_1 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_8, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з доведеності позовних вимог.

Проте повністю з висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору № 2706/0608/71-349 від 17 червня 2008 року (далі - кредитний договір) ОСОБА_6 отримала від ВАТ «Сведбанк» кредит у розмірі 146 800 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 червня 2038 року (а.с. 7-9).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_6 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір від 17 червня 2008 року № 2706/0608/71-349-Z-1 (далі - іпотечний договір), за умовами якого іпотекодавець (ОСОБА_6) передала в іпотеку нерухоме майно, належне їй на праві власності: квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, за умовами якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами (а.с. 7-9).

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативі» укладено договір факторингу, згідно якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, серед яких і кредитний договір укладений з відповідачем у даній справі (а.с. 47-55).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодвець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним) (підпункт 10.3 та пункт 11 іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодерджателем на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у пункті 12.3 підпунктах 12.3.1, 12.3.2 іпотечного договору тощо (пункт 12 іпотечного договору).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що в матеріалах справи відсутні данні щодо набуття права грошової вимоги у фактора - ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за кредитним та іпотечними договорами. Зокрема, в матеріалах справи міститься витяг з договору факторингу, зі змісту якого не вбачається, що фактор мав право на відступлення права вимоги за згаданими договорами ТОВ «Кредитні ініціативи».

Суд першої інстанції не перевірив належним чином розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідачів з урахуванням позовних вимог, не навів розрахунків, з яких він виходив при обчисленні суми заборгованості відповідачів перед позивачем, при цьому не перевіривши розрахунок позивача.

Судом першої інстанції залишено поза увагою приписи ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а саме: при вирішенні спору не зазначено початкової ціни предмета іпотеки на який звертається стягнення.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, на вказані обставини уваги не звернув та передчасно погодився з висновками суду першої інстанції.

Апеляційний суд залишив поза увагою доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, щодо наявності рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_7 та ОСОБА_6, за яким вже була стягнута заборгованість з відповідача за кредитним договором в повному обсязі в розмірі 1 680 891,70 грн; не з'ясував чи здійснював відповідач погашення заборгованості за кредитним договором та яким чином.

Суди попередніх інстанцій не звернули належної уваги на положення договору іпотеки (п. 12), яким передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду (п. 12.1), у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 12.2), згідно із задоволенням вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп. 12.3.1 та п. 12.3.2 цього пункту договору (п. 12.3).

Слід зазначити, що вирішення судом позовних вимог у частині виселення безпосередньо залежить від вирішення спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і є похідними від цих вимог.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині первісних позовних вимог не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору у цій частині, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині зустрічних позовних вимог судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_8, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської у м. Києві державної адміністрації, про встановлення нікчемності договору про передачу прав за іпотечним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова