Справа №751/4103/16-ц
Провадження №2/751/123/17
Рішення

Іменем України

02 червня 2017 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Косач І. А.

при секретарі Летяга М. О.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, -

Встановив:

25.04.16. позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ТОВ «Мрія Груп ЛТД» про поділ спільного майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, який неодноразово уточнювала (том 1 а.с.139-145, 178-181), крім того ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.06.17. в частині вимог щодо визнання недійсним нікчемного договору купівлі-продажу транспортного засобу № 986894 від 19 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 щодо продажу легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN LT 30, 2006 року випуску, номер кузова (VIN) - НОМЕР_8 та застосувати наслідки недійсності правочину, припинивши право власності ОСОБА_7 на вказаний автомобіль з державним знаком НОМЕР_6, провадження по справі було закрито (том 4 а.с.27-28).

ОСОБА_1 вимоги за позовом мотивує тим, що з 17 липня 2012 року вона та відповідач перебували у шлюбі, який заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.12.14. його було розірвано.

За період перебування у шлюбі сторони набули право власності на майно, а саме: VOLKSWAGEN LT, д.н.з. НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано на відповідача. Даний автомобіль придбано на зароблені кошти позивачки та кошти, запозичені у її батьків, відповідач жодних грошей на його придбання не надавав. Після припинення шлюбних відносин, відповідач не дає змоги користуватися та володіти вказаним автомобілем.

Згодом позивачці стало відомо, що 19.02.15. на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 986894 спірний автомобіль через магазин ТОВ «Мрія Груп ЛТД» був проданий ОСОБА_6 за ціною 23 993,59 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 1/2 частин у середньо ринкової вартості транспортного засобу марки VOLKSWAGEN LT 30, 2006 року випуску, номер кузова (VIN) - НОМЕР_9; стягнути з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 судові витрати у повному обсязі.

25.05.16. ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов, який 09.06.16. уточнив (том 1 а.с.58-64), до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, мотивуючи його наступним.

17.07.12. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігові від 18.12.14. розірвано.

Сторони познайомились в травні 2006 року. 01.09.06. вони почали мешкати разом в будинку матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_6. Разом з ними в помешканні постійно проживали: його вітчим ОСОБА_9 (помер в ІНФОРМАЦІЯ_5), його мати ОСОБА_10 та брат ОСОБА_11 ОСОБА_1 допомагала його матері по господарству та в догляді за братом, а він забезпечував сім'ю матеріально.

До моменту реєстрації шлюбу сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, оскільки мешкали разом, вели спільне господарство, спільно їздили на відпочинок і їх подружні обов'язки були розподілені.

06.02.12. за рахунок сімейних заощаджень, придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, з дальшим оформленням договору купівлі-продажу, на ім'я його колишньої дружини ОСОБА_1, однак через відсутність реєстрації шлюбу не було враховано його права спільної сумісної власності на дану квартиру.

Сторони робили ремонт у придбаній квартирі та спільно купували меблі, побутову техніку й інші предмети домашнього побуту, оскільки фактично проживали однією сім'єю., про те що між ним та ОСОБА_1 розірвано шлюб не знав. Остання даний факт від нього приховала.

Після ухвалення заочного рішення суду про розірвання шлюбу ОСОБА_4, вважаючи що перебуває в шлюбі, на протязі більше ніж півроку проживав за вищевказаною адресою з ОСОБА_1 підтримував родинні стосунки з її батьками. Разом з ОСОБА_1 та її матір'ю ОСОБА_2 вів спільний сімейний бізнес, а за дорученням батька позивача ОСОБА_12 та від його імені вчиняв правочини.

Відповідач вважає стосунки з ОСОБА_1 в період часу з 18.12.2014 року по 30.06.2015 року сімейними.

Крім того, 30.05.16. ОСОБА_4 дізнався, що ОСОБА_1 29.07.14. подарувала квартиру за адресою: АДРЕСА_7, своїй матері ОСОБА_2 Договір дарування був укладений під час перебування сторін у шлюбі, а тому ОСОБА_4 вважає, що таким чином було порушено його законне право власності на частину даної квартири.

Не поставивши його до відома ОСОБА_4, ОСОБА_1 за спільні кошти накопичені ними за час сімейних стосунків і перебування в шлюбі, придбала та зареєструвала на своє ім'я трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_8

Просив встановити юридичний факт проживання однією сім'ю без державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в період часу з 01.09.2006 р. по 17.07.2012 р. та з 06.01.2015 року по 30.06.2015 року; визнати недійсним з моменту вчинення Договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_9 від 29.07.2014 року № 2312, виданий приватним нотаріусом Куранковою О.М.; визнати об'єктом спільної сумісної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та визнати за позивачем ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаної квартири; визнати об'єктом спільної сумісної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та визнати за позивачем ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаної квартири; визнати об'єктом спільної сумісної власності автомобіль Ford fiesta, державний номерний знак НОМЕР_2, 2010 року випуску; визнати об'єктом спільної сумісної власності автомобіль Mercedes-Benz Vito 109 CDI, державний номерний знак НОМЕР_3, 2007 року випуску; визнати меблі кухонні, плиту газову кухонну з витяжкою, телевізор «Філіпс» 32 дм., телевізор 32 дм., телевізор 19 дм., шафу-купе спільною сумісною власністю; виділити у власність позивачу ОСОБА_4 автомобіль Ford fiesta, державний номерний знак НОМЕР_2, 2010 року випуску, плиту газову кухонну з витяжкою, телевізор «Філіпс» 32 дм., телевізор 19 дм., шафу-купе; виділити у власність відповідачу ОСОБА_1 автомобіль Mercedes-Benz Vito 109 CDI, державний номерний знак НОМЕР_3, 2007 року випуску, меблі кухонні, телевізор 32 дм.

В судовому засіданні позивачка та її представник первісний позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та в уточненнях до нього (том 1 а.с.2-4,139-145,178-181). В задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на письмові заперечення (том 1 а.с.130-131,132-138). Додатково пояснили, що відповідач без згоди позивачки продав автомобіль, що є спільною сумісною власністю, однак жодних коштів нею отримано не було. Зустрічний позов вважають необґрунтованим, оскільки квартира та побутові речі по АДРЕСА_10 купувалась за власні кошти позивачки, а інше майно після розірвання шлюбу.

Відповідач та його представник первісний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, а зустрічний позов підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у зустрічному позові та в уточненнях до нього (том 1 а.с.35-39,58-64). Додатково пояснили, що автомобіль VOLKSWAGEN LT 30 відповідач купив у Луцьку за кошти, подаровані другом сім'ї ОСОБА_14 Щодо власних вимог відповідач зазначив, що вони з ОСОБА_1 познайомилися в 2006 році та почали жити разом. На той час їй було 16 років та вона навчалась у 11 класі. Разом відвідували дні народження та весілля. Він не працював, а займався разом з матір'ю позивачки бізнесом - продажею м'яса. Щодо квартири по АДРЕСА_10 зазначив, що її купували перед весіллям, та вирішили оформити право власності на ім'я позивачки. Квартиру купували за спільні кошти матері ОСОБА_1 та відповідача, і вартість квартири склала 296 000,00 грн. Вони проживали у даній квартирі з 2013 року по 30.06.2015 року. Квартиру по АДРЕСА_11, яка є 3-кімнатною, придбали за спільні кошти. Автомобіль Ford fiesta купувався за кошти від продажу спільного автомобіля за 11 000,00 доларів США, а автомобіль Mercedes-Benz Vito 109 CDI був придбаний приблизно 13.02.15. за 12500,00 доларів США. На ньому їздить теща. Відповідач зазначив, що кухонні меблі в квартиру по АДРЕСА_10 замовляли у кума в 2014 році, меблі складалися з 9 шаф, мийки, столу коричневого кольору, вартість меблів склала 35 000,00 грн. Крім того вони купували газову плиту з витяжкою у 2014 році за 15000,00 грн., у 2013 році телевізор «Філіпс» за 7000,00 грн. в магазині «Фокстрот» біля Макдональдсу, телевізори діагоналлю 32 дюйми та 19 дюймів замовляла теща з Італії, назви не пам'ятає, крім того, вони разом купували шафу-купе зі склом коричневого кольору за 6000,00 грн. в 2014 році. Автомобіль VOLKSWAGEN LT 30 продав двоюрідному брату ОСОБА_6. За час проживання з ОСОБА_1 відповідач працював у ОСОБА_2, однак трудовий договір з ним не укладався, документів на підтвердження доходів не має.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що в 2011 році купила квартиру по АДРЕСА_10, 61 а. Щодо квартири ОСОБА_4 зазначила, що бачила як вони розвантажували речі. ЇЇ співробітниця ОСОБА_10 сказала, що діти купили квартиру, вони там живуть та роблять ремонт. Почали робити ремонт приблизно весною 2012 року. В ній проживав ОСОБА_16, бо вона часто його там бачила, він вивантажував будматеріали, потім бачила коли вони разом виходили з під'їзду. Близько року-півтора він там вже не проживає. ОСОБА_10 їй сказала, що разом вони вже не живуть, з якого часу не знає. В квартирі жодного разу не була. ОСОБА_17 бачила за даною адресою, але з нею не спілкувалася.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що знає відповідача ОСОБА_19 як сина співробітниці. В 2008 році вона приходила провідати ОСОБА_20, тому що вона поламала ногу. У неї вдома вона бачив ОСОБА_1, яку ОСОБА_20 представила як дружину ОСОБА_4. ОСОБА_17 була в домашньому одязі та подавала їм чай. Особисто з ОСОБА_1 не спілкувалася.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що ОСОБА_4 є її племінником. В 2006 році він повернувся з армії та познайомився з ОСОБА_1. З осені з вересня 2006 року ОСОБА_1 перейшла жити до ОСОБА_4. Своє вісімнадцятиліття вона відсвяткувала на морі в Рибаковці. ОСОБА_9 не зміг тоді приїхати, бо працював. У 2012 році ОСОБА_9 та ОСОБА_1 одружилися, але перед цим в лютому купили житло, і частину грошей на яке дала ОСОБА_22. Зазначила, що ОСОБА_14 є другом сім'ї ОСОБА_4. Він подарував йому гроші, і ОСОБА_9 на свій день народження купив 06.03.13. автомобіль. Скільки він коштує, не знає. Авто купив її син, за яку суму не знає. Коли купили квартиру по АДРЕСА_10, то перейшли жити в неї у 2013 році, але вона там не разу не була. ОСОБА_17 жила у ОСОБА_16 по АДРЕСА_12, зі згоди своїх батьків. ОСОБА_19 з середини літа 2015 року живе у матері по АДРЕСА_12. ОСОБА_17 та ОСОБА_16 купили квартиру у лютому 2012 року, розповідали про це, за яку суму не знає. Одружилися у липні 2012 році. ОСОБА_16 працював у вітчима ОСОБА_9, а потім в Острі та Чернігові на металобрухті. Вони вели спільне господарство, в квартиру ОСОБА_16 купував меблі, кухню, люстру, телевізори. Про розлучення нічого не знає. Яке ще майно купувалося у шлюбі, не знає, за інші квартири та машини нічого не знає.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що є матір'ю ОСОБА_4. З 2006 року син з ОСОБА_23 почали проживати разом однією сім'єю, з вересня 2006 року по березень 2013 року проживали у неї. Вони разом відпочивали, та з 2009 року почали говорити, що хочуть одружитися. Син працював у вітчима, а потім почав працювати з металом та добре заробляти. З 2010 року ОСОБА_4 почав працювати з ОСОБА_1 мамою. Вони жили разом, вели спільне господарство, говорили, що необхідно купували власне житло. По АДРЕСА_12 у трикімнатному будинку жили вона, її цивільний чоловік, син ОСОБА_24, син ОСОБА_19 з ОСОБА_23. ОСОБА_17 постійно їздила до Москви, а батько вживав алкоголь, тому її мати казала, що ОСОБА_23 у них буде спокійніше. В 2013 році ОСОБА_16 подарували на день народження гроші для придбання автомобіля у розмірі 50 000,00 грн. Про розлучення нічого не знає, однак знає, що з червня 2015 року не проживають. Квартиру по АДРЕСА_10 купили за 296 000,00 грн., та гроші на її придбання 15000,00 доларів США дала бабуся ОСОБА_4, 7000,00 грн. їх заощадження, а решту надали батьки. В квартирі робили ремонт, купували телевізори, кухню заказали у ОСОБА_25. В квартирі була близько 4-х разів. В лютого 2015 року вони придбали 2 автомобіля - Mercedes автобус, та Ford білого кольору., які були не новими. ОСОБА_16 свій автомобіль продав ОСОБА_21. Квартиру по АДРЕСА_10 оформили на ОСОБА_23, щодо іншого майна нічого не знає. ОСОБА_19 з'їхав з квартири по АДРЕСА_10 у червні 2015 року та з ОСОБА_23 не спілкувався.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що є бабусею ОСОБА_4. Онук періодично просив у неї гроші в борг, і вона давала йому по 100-200 гривень. Знає, що ОСОБА_16 проживав з ОСОБА_23 у цивільному шлюбі. З 2012 року гроші не просив, так як одружився. Також зазначила, що в 2007 році вона продала власну однокімнатну квартиру за 18 000,00 доларів США, і 15 000,00 доларів США віддала ОСОБА_4 для купівлі квартири. Куди він витратив кошти не знає, але він повинен був купити квартиру. Чи були у ОСОБА_16 та Наташі заощадження не знає. Вони почали проживати разом десь у 2007-2008 році. Знає, що квартира по АДРЕСА_10 оформлена на ОСОБА_23, і в ній вона ні разу не була. Чи купували вони інше майно, не знає.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що є близьким знайомим матері ОСОБА_19, оскільки вони давно товаришують. Близько 23 лютого 2013 року подарував ОСОБА_4 50 000,00 гривень, оскільки мав таку можливість. Автомобіль ОСОБА_16 купив пізніше, в березні 2013 року. На час передачі грошей, ОСОБА_4 жив по вул. Довгій з дружиною. При передачі грошей була присутня мати ОСОБА_16.

Третя особа за зустрічним позовом - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Куранкова О.М. в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи від неї міститься заява, згідно якої просить судове засідання провести за її відсутності (том 4, а.с.14)

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб.

18.12.14. Новозаводським районним судом м. Чернігова було винесено рішення, яким ухвалено: шлюб між ОСОБА_26 та ОСОБА_4, зареєстрований 17 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 823 - розірвати (том 1 а.с.5). Заочне рішення суду набуло законної сили 06.01.15.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22.07.16. по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_26 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу було вирішено заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2014 року залишити без змін (том 2, а.с.33-34).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - VOLKSWAGEN LT 30, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова (VIN) - НОМЕР_8 2006 року випуску, вбачається, що 02.03.2013 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на даний автомобіль (том 1, а.с.53-54).

19.02.15. між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) було укладено договір ВІА № 986894 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого продавець продав, а покупець придбав транспортний засіб VOLKSWAGEN LT 30, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова (VIN) - НОМЕР_8 2006 року випуску; зазначений транспортний засіб належить продавцеві на підставі свідоцтва реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_10 від 02.03.13.; покупець придбав у продавця транспортний засіб за 23993,59 грн. (том 1 а.с.41). 19.02.15. було здійснено перереєстрацію автомобіля НОМЕР_4 згідно довідки-рахунку та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (том 1 а.с.50-54).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що спірний автомобіль придбаний сторонами в період перебування у шлюбі, однак ОСОБА_4 в період після розірвання шлюбу його продав. Згідно пояснень позивачки та її представника коштів від реалізації спірного автомобіля вона не отримувала. Крім того, допустимих доказів того, що спірний автомобіль був проданий за згодою позивачки, відповідач суду не надав. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було придбано за його особисті кошти.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 15.02.17. № 3990-3992/16-24 була встановлена середньоринкова вартість автомобіля НОМЕР_5 станом на момент проведення експертизи, тобто на 01.02.2017 року, у розмірі 252423,24 грн. (том 3, а.с.101-111).

За даних обставин, виходячи з приписів норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, положень п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, відповідно до якого загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає, що при вирішенні спору у вказаній частині необхідно прийняти до уваги середню ринкову вартість спірного автомобіля, що визначена судовим експертом-автотоварознавцем у розмірі 252423,24 грн., а тому необхідно первісний позов ОСОБА_1 задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 частку вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN LT 30, 2006 року випуску, номер кузова (VIN) - НОМЕР_9 в розмірі 126 211,62 грн.

Щодо вимоги за зустрічним позовом про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в період часу з 01.09.2006 р. по 17.07.2012 р. та з 06.01.2015 року по 30.06.2015 року, то вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України визначено, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Ч. 1 ст. 4 СК України визначає, що особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України передбачено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 (том 1, а.с.7)

Відповідач та його представник зазначають, що ОСОБА_1 почала проживати разом з ОСОБА_4 з 01.09.2006. і до реєстрації між ними шлюбу, тобто до 17.07.2012. Однак станом на 01.09.2006. позивачці було 16 років, і повноліття вона досягла лише ІНФОРМАЦІЯ_7, тому проживання однією сім'єю у вказаний період не може бути встановлений, оскільки вона не мала повної цивільної дієздатності.

Згідно акту майстра КП «ЖЕК-13» ЧМР від 02.09.16., складеного в присутності двох свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_23, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала постійно без реєстрації з січня 2001 р. по грудень 2012 р. за адресою: АДРЕСА_4, про що свідчать сусіди (том 2, а.с.32).

Актом вуличного комітету № 21 Новозаводської районної ради від 13.09.16. встановлено, що громадянка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без реєстрації постійно проживала в АДРЕСА_13 в період часу з вересня 2006 року по березень 2013 року (том 2, а.с.50).

Судом встановлено, що 17.07.12. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, який заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.12.15. було розірвано; заочне рішення суду набуло законної сили 06.01.15. (том 1 а.с.5).

29.07.15. між ОСОБА_28 та ОСОБА_26 було укладено шлюб (том 1 а.с.6,7). Від шлюбу у ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народилася дитина - донька ОСОБА_29.

Таким чином вбачається, що з 01.09.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 сторони не могли проживати однією сім'єю, оскільки у вказаний період позивачка не досягла повноліття, а отже не мала повної цивільної дієздатності. Щодо проживання сторін разом як одна сім'я в період з ІНФОРМАЦІЯ_7 по 17.07.2012 року, то відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження або спростування даного твердження, акти, які надані сторонами від 02.09.16. та 13.09.16., є взаємовиключними доказами, а тому суд не бере їх до уваги. Покази відповідача, свідків та долучені до справи фотографії не доводять, що ним та позивачкою в даний період велося спільне господарство, побут, виконувалися взаємні права та обов'язки як подружжя. Крім того, щодо проживання позивачки з відповідачем за період з 06.01.2015 року по 30.06.2015 року, то вказана обставина спростовується тим, що 29.07.15. ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_28 та у ІНФОРМАЦІЯ_6 народила від нього дитину.

Крім того, суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_21, ОСОБА_10 , ОСОБА_22 та ОСОБА_14, оскільки вони є близькими родичами та друзями відповідача, а покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18, надані в судовому засіданні щодо обставин, які їм відомі зі слів матері відповідача ОСОБА_4, а тому вони не можуть братися судом до уваги як доказ на підтвердження факту проживання сторін однією сім'єю та придбання ними спільного майна.

Одночасно стороною відповідача до суду в якості доказу надано рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.02.17. по справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, згідно якого посилаються на пояснення ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_4 з приводу часу проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом, однак пояснення надані в іншому судовому засіданні не можуть бути доказом по даній справі.

Щодо вимог за зустрічним позовом про визнання недійсним договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_9, та про визнання майна спільною сумісною власністю та виділення його у власність, слід зазначити наступне.

06.02.12. між ТОВ «ЖИТЛОБУДСЕРВІС» (продавець) та ОСОБА_30 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти у власність квартиру, що належить продавцю на праві власності, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, і сплатити за неї грошову суму, за ціною, визначеною цим Договором (том 2, а.с.90-91). Пунктом 1.6. вказаного Договору визначено, що нерухомість буде особистою приватною власністю покупця та не буде спільною сумісною власністю, так як на момент набуття Покупець не перебуває в шлюбі.

29.07.14. між ОСОБА_4. (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарована) було укладено договір дарування квартири, згідно якого дарувальник подарувала, а обдарована, яка є її матір'ю, прийняла у дар квартиру зі всіма зручностями АДРЕСА_2 безоплатно (том 2, а.с.53-56)

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 30.05.16. вбачається, що 08.02.12. за ОСОБА_30 на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.12. зареєстровано право власності на 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_7; 29.07.14. - право власності на дану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 29.07.14. (том 1 а.с.70-71).

26.02.15. між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_26 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого продавець зобов'язується передати у власність покупця нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 (том 2, а.с.59-62)

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04.06.16. вбачається, що 26.02.15. за ОСОБА_26 на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.15. зареєстровано право власності на 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_4 (том 1 а.с.75-76).

Згідно довідки Територіального сервісного центру № 7441 вбачається, що за ОСОБА_1 25.02.15. було зареєстровано автомобіль Ford fiesta, державний номерний знак НОМЕР_2, 2010 року випуску, а 13.02.15. - автомобіль Mercedes-Benz Vito 109 CDI, державний номерний знак НОМЕР_3, 2007 року випуску (том 1 а.с.74).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спірні квартири та автомобілі не можуть вважатись спільним майном подружжя, оскільки вони придбавалися позивачкою в період, коли вона в шлюбі з відповідачем не перебувала. Щодо визнання кухонних меблів, газової плити з витяжкою, телевізора «Філіпс» 32 дм., телевізора 32 дм., телевізора 19 дм., шафи-купе спільною сумісною власністю, то з наданих до суду документів та доказів не вбачається, ким вони купувалися, та встановлено, що вони придбавалися в період до реєстрації сторонами шлюбу (том 2, а.а.134-135), тому дані вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, належних та допустимих доказів того, що вищевказане спірне майно було придбано за спільні кошти сторін як подружжя, відповідачем до суду не надано. Одночасно, суд критично ставиться до показів свідків, оскільки їх пояснення не ґрунтуються та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відповідно до змісту ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідач та його представник в судовому засіданні зазначили, що позивачка ОСОБА_1 в порушення вимог закону без згоди відповідача подарувала своїй матері квартиру за адресою: АДРЕСА_7. Однак як вбачається з вищевикладених обставин, вказана квартира не є спільною сумісною власністю, а тому твердження відповідача, що позивачка розпорядилась спільним майном без його згоди, є безпідставним, а отже вимога про визнання недійсним з моменту вчинення Договіру дарування квартири за адресою: АДРЕСА_9 від 29.07.2014 року № 2312, виданого приватним нотаріусом Куранковою О.М., задоволенню не підлягає.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат, суд враховує вартість майна, що визначено судовою автотоварознавчою експертизою, якою встановлена середньоринкова вартість автомобіля НОМЕР_5, у розмірі 252423,24 грн.; позивачка просить стягнути на її користь вартість 1/2 частини даного автомобіля, що складає 126 211,62 грн.; при зверненні до суду позивачка визначила вартість автомобіля у розмірі 55 120,00 грн. та сплатила судовий у сумі 551,20 грн., який підлягає стягнення на її користь з відповідача. Крім того, оскільки згідно експертизи судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 1262,11 грн., тому різниця у сумі 710,91 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Крім того витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи не підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки, оскільки ОСОБА_1 та її представник не надали до суду квитанцію на підтвердження понесення ними таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 57-61, 79-88, 213-215, 256 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70, 74 СК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 частку вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN LT 30, 2006 року випуску, номер кузова (VIN) - НОМЕР_9 в розмірі 126 211,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 710,91 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, а саме зняти арешт з:

- автомобіля марки VOLKSWAGEN LT 30, номер кузова (VIN) - НОМЕР_8 колір - білий; 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, який належить ОСОБА_7 (адреса проживання: АДРЕСА_14) на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.16., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, накладений ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 липня 2016 року.

- квартири за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), що належить на праві приватної власності ОСОБА_2; - квартири за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), що належить на праві власності ОСОБА_26 (картка платника податків НОМЕР_7); - автомобіля FORD FIESTA, державний номерний знак НОМЕР_2, 2010 року випуску; - автомобіля MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI, державний номерний знак НОМЕР_3, 2007 року випуску, які накладені ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. А. Косач