Справа № 357/6809/16-ц Головуючий у І інстанції Кошель Б. І.
Провадження № 22-ц/780/3540/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 04.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2017 року у справі за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у червні 2016 року ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2Г 27.05.2008 року укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит в іноземній валюті, в розмірі 40000 доларів США на строк до 28 травня 2018 року з оплатою 15% річних за користування кредитними коштами.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 27 травня 2008 року було укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у позичальника ОСОБА_2 станом на 01.06.2016 року виникла заборгованість, розмір якої становить: 14769,89 доларів США, з яких 12 332,79 долари США - заборгованість за кредитом, 2 437,11 доларів США - заборгованість за процентами, а також пеня за неналежне виконання умов договору в розмірі 31 104,22 гривень.

Заперечуючи проти позовних вимог, 03 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи її тим, що банком не було надано споживачу, як потенційному позичальнику, усієї необхідної та вичерпної інформації про сукупну вартість кредиту, склад усіх платежів та їх розмір, значення абсолютного здорожчання кредиту та дійсну реальну процентну ставку, тому просив визнати недійсним кредитний договір №0 від 27 травня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством ««Укрсиббанк» та ОСОБА_2.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 27 травня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком ««УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Зокрема в доводах апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції про ненадання банком відповідачу повної інформації про умови кредитування є помилковими. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам , підтверджуючим наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивач на підтвердження свого права вимоги за договорами не підтвердив належними доказами. У той же час, задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в оспорюваному кредитному договорі від 27 травня 2008 року, укладеному між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, не визначено вид встановленої плати за кредит, комісію, необґрунтована ціна та відсутнє у банка право встановлювати платежі за дії на власну користь, приховано реальну процентну ставку, оголошене позичальнику значення абсолютного кінцевого здорожчання кредиту не відповідає дійсності, умови кредитного договору є несправедлливими.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2Г 27.05.2008 року укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит в іноземній валюті, в розмірі 40000 доларів США на строк до 28 травня 2018 року з оплатою 15% річних за користування кредитними коштами (а.с.22-28).

Факт надання ОСОБА_2 кредитних коштів в сумі 40 000 доларів США, що в еквіваленті грн. становило 194 000 гривень, підтверджується випискою по особовому рахунку № 5700 за 27.05.2008 року. (а.с. 44)

27 травня 2008 року, в якості забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки (а.с.32-33).

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у позичальника ОСОБА_2 виникла заборгованість у розмірі 14769,89 доларів США, з яких-12 332,79 дол. США- заборгованість за кредитом, 2 437,11 дол. США - заборгованість за процентами, пеня за неналежне виконання умов договору становить - 31 104,22 гривень, що підтверджується наданою позивачем ОСОБА_4 розрахунком заборгованості за кредитом ОСОБА_2 ґАнтона Григоровича на 01.06.2016 року за кредитним договором № 0 від 27.05.2008 року. (а.с. 37-43)

10 грудня 2015 року банком направлено відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень кредитного договору №0 від 27 травня 2008 року (а.с. 34-35).

Відповідачі порушення договору не усунули.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно із ст. ст.553, 554 ЦК України, п. п. 1.1.-1.5 договору поруки поручителя зобов'язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов'язань по договору поруки.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як вбачається з п. 1.1. Кредитного договору №0 від 27 травня 2008 року позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні грошових коштів та їх використання за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції, яку останній придбав за рахунок кредитних коштів банку.

Відповідно до п. 7.13. сторони домовилися вважати, що, уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує той факт та дає згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку його сплати не порушувалися, про що свідчать наявні в матеріалах справи підписи ОСОБА_2 на відповідних документах.

Помилковим є твердження суду першої інстанції, стосовно відсутності додатку до кредитного договору з детальним розписом сукупної вартості кредиту, тому що ОСОБА_2 був підписаний додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 травня 2008 року (графік погашення кредиту а.с.29-31).

Крім того, відповідно до ч. 6 п. 5 ст. Стаття 11. ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

ОСОБА_2 не скористався свої правом на відкликання вищезазначеного договору, що є підтвердженням того, що відповідач не вважав даний кредитний договір таким, що порушує його права, умови договору є справедливими та зміст пунктів договору йому зрозумілий.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів щодо несправедливості умов договору та порушення принципів добросовісності, їх невідповідності положенням ЦК України або іншим актам цивільного законодавства, порушень з боку кредитора ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ОСОБА_2 суду не надав.

Отже, враховуючи, що у порушення умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та ОСОБА_3, як з поручителя, на користь позивача.

Відповідно до ч.1, ч.3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність підстав для визнання недійсними кредитного договору є неправильним, оскільки матеріали справи не містять даних про наявність обставин для визнання недійсним кредитного договору з підстав, передбачених ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Суд першої інстанції не перевірив наведених вище обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, у звязку з чим помилково дійшов висновку про відмову у позові ПАТ «Укрсиббанк» та задовольнив зустрічний позов ОСОБА_2

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсиббанк».

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 6036 грн. 65 коп., а при подачі апеляційної скарги 6640 грн. 32 коп., що разом становить 12676,97 грн. 00 коп., а оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов ПАТ «Укрсиббанк», то понесені ним судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на його користь.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2017 року скасувати, ухвалити у даній справі нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 27.05.2008 року в сумі 14 769 (чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят девять) доларів США 89 центів, а також пеню в сумі 31 104 (тридцять одну тисячу сто чотири) гривні 22 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» по 6 337, 98 гривень судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: