Справа № 2/408/905/17
№408/2671/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі :

головуючого- судді- Карягіної В.А.

при секретарі Сіпаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд на тимчасово окуповану територію України та за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення нею повноліття,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в обгрунтування якого вказала, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 26.01.2013 року по 18.07.2014 року, про що свідчить свідоцтво про одруження та рішення Біловодського райсуду від 18.07.2014 року про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. В обґрунтування вимог вказує, що з часу розірвання шлюбу відповідач живе окремо, участь у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, його адреса проживання та місцезнаходження невідомі. Водночас, її сину, лікарями дитячої консультації с. Біловодськ, було встановлено діагноз «Кардіопатія», що потребує обстеження та консультації лікаря-кардіолога, який в Біловодському районі відсутній. Вона не має матеріальної змоги відвідати з дитиною іншу лікарню, що знаходиться на території України, так як вартість проїзду та перебування в іншому місті складає для неї велику суму коштів. Враховуючи те, що вона проживає в с. Біловодськ Луганської області, приблизно на відстані 90 кілометрів від м. Луганська,то їй матеріально вигідно звернутися до лікарів саме цього міста. Відповідно до того, що місцезнаходження відповідача невідоме та зв'язку з ним не має, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за межі України він надати не може. У зв*язку з чим просить надати дозвіл у її супроводі вивозити ОСОБА_4 за межі України та через лінію розмежування на непідконтрольну Україні територію без згоди та супроводу батька до досягнення ним повноліття.

В судовому засіданні позивачка не була присутня, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач про час, день та місце розгляду позову був повідомлений через оголошення в газеті «Луганщина». Відповідно до вимог ст.. 74 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про час і місце слухання справи, з заявою про розгляд справи у його відсутності відповідач до суду не звертався.

У відповідності із ст. 225 ЦПК України, суд визначив заочно розглянути справу у відсутності відповідача.

Дослідивши надані до позову письмові докази, суд вважає необхідним в позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне.

Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у справі та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).

Зокрема, у порядку, передбаченому ч.2 ст.4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують, відповідно до цього Закону, право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання такої і оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі - Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

З указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2012року №724) , встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред*явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд громадянина України, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

В суді встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26.01.2013 року. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 18.07.2014 року шлюб розірваний. Мають від шлюбу сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

В позовній вимозі позивачем не визначено часового проміжку перебування в країні виїзду. Дозвіл без обмеження його відповідним часом чи періодом до досягнення дитиною повноліття може стати підставою для перебування дитини за кордоном досить тривалий не обмежений час, що може порушувати батьківські права відповідача та реально позбавити його права на спілкування з сином та на участь у його вихованні та розвитку, тим паче, що багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено.

Вивчаючи надані до позову докази, суд прийшов до висновку, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон України, а останній такого дозволу не надав та чинить у цьому перешкоди. Не надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, не є підставою для надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що надання за рішенням суду дозволу на майбутні багаторазові не визначені конкретним часом виїзди дитини за межі України до досягнення 16-річного віку без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, позивачем не надано доказів відмови батька в наданні дозволу у виїзді дитини за кордон, суд, розглядаючи позовну вимогу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, вважає за необхідне в задоволені даної частини позовних вимог відмовити. Що стосується перетинання лінії розмежування на непідконтрольну України територію без згоди батька по даному позову вимога підлягає задоволенню так як дитина потребує обстеження.

На підставі ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуждаються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

В зв'язку з цим, з урахуванням положень ст.. 88 ЦПК України, підлягають також частковому задоволенню і вимоги про стягнення судового збору, який було сплачено позивачкою при подачі позовної заяви пропорційно задоволеній частині позовних вимог, тобто підлягає стягненню судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Керуючись ст.. 6,10,11,60 , 212-215,225 .ЦПК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91, ст.ст. 141,150, 155 СК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.20120року №724) ,ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт Біловодськ Луганської області, через лінію розмежування (зіткнення) на непідконтрольну Україні територію без згоди батька ОСОБА_3 до 31 грудня 2018 року.

В іншій частині позовної заяви ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 320 гривень 00 копійок.

Копію заочного рішення надіслати позивачці до відома.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя

Біловодського районного суду

Луганської області В.А.Карягіна