АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/2085/15-ц Номер провадження 22-ц/786/32/17Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

За участю: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: сектор з питань державної реєстрації Кременчуцької державної адміністрації Полтавської області, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання рішення про державну реєстрацію прав власності цілої частки недійсним, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договорів дарування майна та скасування державної реєстрації прав власності на майно, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про поділ майна, визнання права власності та стягнення компенсації та зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що в період з 16 вересня 2005 року по 27 лютого 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає із матір`ю.

Вказала, що в період шлюбу з ОСОБА_5 останнім за спільні кошти подружжя з травня 2009 року по осінь 2011 року, згідно з дозволом на виконання будівельних робіт за №12 від 16.02.2009 року, повністю побудовано по вул. Сковороди, в с. Рокитне, Кременчуцького району, Полтавської області домоволодіння за № 76, що складається з житлового будинку з мансардою, погребу під частиною будівлі, сараю, гаражу, хозблоку, колодязя питного, ями вигрібної, убиральні, огорожі (за виключенням, на час вселення, були відсутні хвіртка з воротами на вході огорожі, ворота в гараж, альтанка тільки була започаткована в будівництві, та які добудувались подружжям ще до осені 2012 року), що згодом відповідачем було введено в експлуатацію, та проведено державну реєстрацію прав власності.

Після закінчення будівництва житлового будинку - з осені 2011 року, сім`єю у складі трьох чоловік: чоловіка ОСОБА_5, дружини ОСОБА_5 та їх малолітнього сина ОСОБА_8, вселились та почали проживати в ньому, а з 06 квітня 2012 року є зареєстрованими у вказаному будинку за місцем проживання.

Будівництво спірного житлового будинку здійснювалось позивачкою та відповідачем на земельній ділянці, яка в період їх шлюбу, згідно рішення 19 сесії 5 скликання Рокитненської сільської ради від 19 червня 2008 року передана відповідачеві ОСОБА_5 у приватну власність, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЯЗ №173581 від 09.01.2009 року.

З урахуванням вище викладеного, вважає, що вказане майно є спільним майном подружжя і так як з колишнім чоловіком вони не можуть добровільно домовитись про його поділ, звернулась до суду задля його поділу.

Також позивач за первісним позовом прохала визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя придбані за кошти подружжя меблі загальною вартістю 68 300 грн. 00 коп., та поділити їх між нею та її колишнім чоловіком, просила про стягнення з відповідача на її користь компенсації різниці вартості меблів, та про стягнення судових витрат, які позивач понесла при подачі позову до суду.

Надалі позивачка уточнила свої позовні вимоги та з урахуванням раніше викладеного прохала: визнати недійсним рішення реєстраційної служби Кременчуцького РУЮ Полтавської області за №8046999 від 18 листопада 2013 року «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0066, форма власності: приватна, розмір частки: 1, за суб`єктом: ОСОБА_5, податковий номер: НОМЕР_1;

визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, що видане 18 листопада 2013 року на ім`я ОСОБА_5;

визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, укладений 03 серпня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, засвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, що зареєстрований в реєстрі за №1029;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами місце розташування: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, проведену приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 03 серпня 2015 року на підставі договору дарування засвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий №1029;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер: :01:006:0066, площею 0,15га, цільове призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» місце розташування землі: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 03 серпня 2015 року, засвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 1030;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно - земельну ділянку кадастровий номер: :01:006:0066, площею 0,15га, цільове призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» місце розташування землі: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, проведену приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 03 серпня 2015 року на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий №1030;

визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 збудований за спільні кошти подружжя житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, на земельній ділянці площею 0,15 га, кадастровий номер: :01:006:0066, цільове призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 придбані за кошти подружжя меблі загальною вартістю 68 300 грн. 00 коп., що складаються з: кутового дивану «Корадо» коричневого кольору вартістю з урахуванням зносу - 15 600 грн. 00 коп. та набір корпусних меблів для дитячої кімнати, що складається з шафи 2х дверної 1 шт., шафи-пеналу 1 шт., стелажу з шухлядками - 1 шт. вартістю з урахуванням зносу - 5 950 грн. 00 коп., шафи-купе вартістю з урахуванням зносу - 4800 грн. 00 коп.; набору корпусних меблів для кухні, який складається з шаф навісних 4 шт., шафи-мийки 1 шт., шаф господарчих 5 шт., шафи для посуду 1 шт. загальною варістю з урахуванням зносу - 20 000 грн. 00 коп., холодильник побутовий двухкамерний марки «Samsung RL-39WBMS» вартістю з урахуванням зносу - 6500 грн. 00 коп., варильню поверхню (газова) марки «Hotpoint-Ariston 9YTDR 645T» вартістю з урахуванням зносу - 4000 грн. 00 коп., духову шафу (електрична) «Hotpoint-Ariston AP5380 (BK)/HAS» вартістю з урахуванням зносу - 4 800 грн. 00 коп.; набору корпусних меблів для спальні, які складаються з ліжка двоспального з матрацом 1 шт., камоду на 4-х шухлядки 1 шт., шафи 3х дверна з дзеркалом 1 шт., тумба приліжкова 1 шт., туалетний стіл з дзеркалом 1 шт. вартістю з урахуванням зносу - 6650 грн. 00 коп.;

у порядку поділу спільного майна подружжя просила: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину збудованого за спільні кошти подружжя житлового будинку з господарськими будівлями, місце розташування: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область; залишити за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область;

виділити ОСОБА_2 у користування меблі на загальну суму - 21 550 грн. 00 коп., що складаються з: кутового дивану «Корадо» коричневого кольору вартістю з урахуванням зносу - 15 600 грн. 00 коп. та набір корпусних меблів для дитячої кімнати, що складається з шафи 2х дверної 1 шт., шафи-пеналу 1 шт., стелажу з шухлядками - 1 шт. вартістю з урахуванням зносу - 5 950 грн. 00 коп.;

залишити в користуванні ОСОБА_5 меблі на загальну суму - 46750 грн. 00 коп., що складаються з: шафи-купе вартістю з урахуванням зносу - 4800 грн. 00 коп.; набору корпусних меблів для кухні, який складається з шаф навісних 4 шт., шафи-мийки 1 шт., шаф господарчих 5 шт., шафи для посуду 1 шт. загальною вартістю з урахуванням зносу - 20 000 грн. 00 коп., холодильник побутовий 2х камерний марки «Samsung RL-39WBMS» вартістю з урахуванням зносу - 6500 грн. 00 коп., варильню поверхню (газова) марки «Hotpoint-Ariston 9YTDR 645T» вартістю з урахуванням зносу - 4000 грн. 00 коп., духову шафу (електрична) «Hotpoint-Ariston AP5380 (BK)/HAS» вартістю з урахуванням зносу - 4 800 грн. 00 коп.; набору корпусних меблів для спальні, які складаються з ліжка 2-х спального з матрацом 1 шт., камоду на 4-х шухлядки 1 шт., шафи 3х дверна з дзеркалом 1 шт.,тумба приліжкова 1 шт., туалетний стіл з дзеркалом 1 шт. вартістю з урахуванням зносу - 6650 грн. 00 коп.;

стягнути з ОСОБА_5 на її користь 12 600 грн. 00 коп. компенсації різниці вартості меблів.

Також ОСОБА_2 прохала визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер: :01:006:0066, цільове призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» місце розташування землі: вул. Сковороди, 76, с. Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, яка знаходиться під об`єктами нерухомого майна;

залишивши за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки кадастровий номер: :01:006:0066, цільове призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» по вул. Сковороди, 76, с. Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область;

стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рівних частках, з кожного, на відшкодування понесених нею витрат у вигляді сплаченого судового збору, та вартості послуг адвоката.

20 жовтня 2015 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна та про поділ майна подружжя.

Надалі, в судовому засіданні, ОСОБА_5 позовну вимогу щодо визнання за ним особистої приватної власності на житловий будинок та господарські споруди по вул. Сковороди, 76 в селі Рокитне, Кременчуцького району, Полтавської області, залишив без розгляду, інші заявлені зустрічні позовні вимоги уточнив, підтримав, та просив задовольнити.

Так, ОСОБА_5, просив визнати за ним право особистої приватної власності на легковий автомобіль "Subaru Forester" 2006 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_2 вартістю 151 332 грн. 36 коп.

В обґрунтування вказаної позовної вимоги зазначив, що автомобіль "Subaru Forester" 2006 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_2 належить лише йому та не є майном подружжя, так як придбаний за його особисті кошти виручені від продажу попереднього автомобіля у 2006 році.

Щодо поділу між подружжям автомобіля «Daewoo Matiz», 2009 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_3 вартістю 89 951 грн. 58 коп., вважав що такий автомобіль підлягає поділу, та просив стягнути на свою користь компенсацію половини його вартості. Залишити вказаний автомобіль у власності ОСОБА_2.

Також в обґрунтування позову зазначив, що хоча шлюб між ним та ОСОБА_2 і був розірваним 27 лютого 2013 року, фактично шлюбні відносини між ним та його колишньою дружиною припинилися ще 25 травня 2012 року, коли відповідачка виїхала до своїх батьків і більше спільно вони не проживали, спільне господарство не вели та спільних придбань не здійснювали.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: сектор з питань державної реєстрації Кременчуцької державної адміністрації Полтавської області, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання рішення про державну реєстрацію прав власності цілої частки недійсним, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договорів дарування майна та скасування державної реєстрації прав власності на майно, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про поділ майна, визнання права власності та стягнення компенсації - задоволено повністю.

Визнано недійсним рішення реєстраційної служби Кременчуцького РУЮ Полтавської області від 18 листопада 2013 року №8046999 «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, село Рокитне, вул. Сковороди, 76, кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0066, форма власності: приватна, розмір частки: 1, за суб`єктом: ОСОБА_5, податковий номер: НОМЕР_1.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, село Рокитне, вул. Сковороди, 76, видане на ім`я ОСОБА_5, індексний № 12966089 від 18 листопада 2013 року.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, укладений 03 серпня 2015 року року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 1029.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами місце розташування: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, проведену 03 серпня 2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий номер 1029.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер: :01:006:0066, площею 0,15га, цільове призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» місце розташування землі: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, укладений 03 серпня 2015 року року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 1030.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно - земельну ділянку кадастровий номер: 532248101:01:006:0066, площею 0,15га, цільове призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» місце розташування землі: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, проведену 03 серпня 2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий номер 1030.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані в селі Рокитне по вул. Сковороди, 76, Кременчуцький район, Полтавська область.

В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 поділено спільне майно подружжя таким чином:

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями розташованих по вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область;

- залишено за ОСОБА_5, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями розташованими по вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область;

- виділено ОСОБА_2 в користування меблі на загальну суму - 21 550 грн. 00 коп., а саме: кутовий диван «Корадо» коричневого кольору вартістю з урахуванням зносу - 15 600 грн. 00 коп.; набір корпусних меблів для дитячої кімнати, що складається з шафи 2х дверної 1 шт., шафи-пеналу 1 шт., стелажу з шухлядками - 1 шт. вартістю з урахуванням зносу - 5 950 грн. 00 коп.;

- залишено в користуванні ОСОБА_5 меблі на загальну суму - 46750 грн. 00 коп. а саме: шафу-купе вартістю з урахуванням зносу - 4800 грн. 00 коп., набір корпусних меблів для кухні, який складається з шаф навісних 4 шт., шафи-мийки 1 шт., шаф господарчих 5 шт., шафи для посуду 1 шт. загальною вартістю з урахуванням зносу - 20 000 грн. 00 коп., холодильника побутового (2х камерний) марки «Samsung RL-39WBMS» вартістю з урахуванням зносу - 6500 грн. 00 коп., варильної поверхні (газова) марки «Hotpoint-Ariston 9YTDR 645T» вартістю з урахуванням зносу - 4000 грн. 00 коп., духової шафи (електрична) «Hotpoint-Ariston AP5380 (BK)/HAS» вартістю з урахуванням зносу - 4 800 грн. 00 коп.; набір корпусних меблів для спальні, який складається з ліжка 2-х спального з матрацом 1 шт., комоду на 4-х шухлядки 1 шт., шафи 3х дверна з дзеркалом 1 шт.,тумба приліжкова 1 шт., туалетний стіл з дзеркалом 1 шт. вартістю з урахуванням зносу - 6650 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 12600 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки у майні подружжя вартості меблів.

Визнано за ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер: :01:006:0066, цільове призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» місце розташування землі: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область.

Залишено за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер: :01:006:0066, цільове призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» місце розташування землі: вул. Сковороди, 76, село Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 легковий автомобіль "Subaru Forester" 2006 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_2, вартістю 151 332 грн. 36 коп. та легковий автомобіль «Daewoo Matiz», 2007 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_3 вартістю 89 951 грн. 58 коп.

У порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на легковий автомобіль "Subaru Forester" 2006 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_2, вартістю 151 332 грн. 36 коп.;

- визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на легковий автомобіль «Daewoo Matiz», 2007 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_3, вартістю 89 951 грн. 58 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 30690,39 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки у майні подружжя вартості автомобілів.

В іншій частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках з кожного, на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2378 грн. 21 коп., та по 9782 грн. 60 коп. вартості послуг адвоката.

Не погодившись частково із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач за первісним позовом ОСОБА_5, посилаючись на незастосування судом першої інстанції норм матеріального права, які підлягали застосуванню, невірне встановлення обставин справи та порушенням норм процесуального права щодо оцінки доказів, прохав його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та в наступній частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо:

визнання недійсним рішення реєстраційної служби Кременчуцького РУЮ Полтавської області від 18 листопада 2013 року №8046999;

визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно на ім`я ОСОБА_5;

визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, що був укладений 03 серпня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно;

визнання недійсним договору дарування земельної ділянки кадастровий номер::01:006:0066, площею 0,15га, укладений 03 серпня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку кадастровий номер: :01:006:0066;

Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими в с. Рокитне по вул. Сковороди,76, Кременчуцького району, Полтавської області.

Щодо поділу спільного майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2:

визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку, залишивши за ОСОБА_5 права власності на ? частину житлового будинку;

визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину земельної ділянки кадастровий номер: :01:006:0066, залишивши за ОСОБА_5 право власності на ? частину житлового будинку.

Прохав ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

Прохав визнати особистою приватною власністю ОСОБА_5 легковий автомобіль SUBARU FORESTER 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 42500,00 грн., як компенсацію замість його ? частки у праві спільної сумісної власності за автомобіль DAEWOO MATIZ, 2009 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_3.

В іншій частині рішення прохав залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції невірно було визначено період припинення шлюбних відносин між ним та ОСОБА_2, так як шлюбні відносини фактично були припинені у травні 2012 року, тоді як судом першої інстанції вказано, що шлюбні відносини припинені лише після розірвання шлюбу в судовому порядку, тобто після 27 лютого 2013 року.

Вважає, що для правильного вирішення питання про поділ спірного житлового будинку з господарськими будівлями, важливим є вірне встановлення моменту фактичного припинення шлюбних стосунків, оскільки в період з травня 2012 року (припинення шлюбних відносин) до 27 лютого 2013 року (розірвання шлюбу в судовому порядку) він продовжував будівництво будинку з господарськими будівлями, але вже за свої особисті грошові кошти, так як спільне господарство з ОСОБА_2 вони не вели і спільних грошових коштів в цей період вже не мали.

Вказав, що за даними технічного паспорту, інвентаризаційна вартість об`єктів, які побудовані після припинення шлюбних стосунків становить 210003,00 грн., що становить 23,33% від загальної інвентаризаційної вартості житлового будинку з господарськими будівлями.

Також апелянт вказав, що квартиру, грошові кошти від реалізації якої було витрачено на будівництво спірного домоволодіння, було продано не за 91282 грн., а за 35000 доларів США (279324,50 грн.), про що були надані належні докази, які суд не взяв до уваги. Вказана сума становить 31% від загальної інвентаризаційної вартості житлового будинку з господарськими будівлями.

Отже, вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги та не з`ясував джерела коштів, за які було збудовано спірне домоволодіння. Зокрема, встановивши, що будівництво розпочалось в період шлюбу, суд не з`ясував за які грошові кошти здійснювалось будівництво, який відсоток будівельної готовності мало спірне домоволодіння на момент припинення шлюбних відносин, хто та за які кошти завершував будівельні роботи після припинення шлюбних відносин

Апелянт також вказав й те, що на будівництво спірного домоволодіння він позичав грошові кошти у розмірі 60000 доларів США (480000,00 грн.) та 40000 доларів США (320000 грн.), що підтверджується борговими розписками. Вказав, що у нього залишилась заборгованість перед громадянином ОСОБА_10 за борговою розпискою у сумі 27500 доларів США, яка також повинна враховуватись при поділі майна подружжя.

Також апелянт вважає, що оскільки право власності на житловий будинок як на нерухоме майно у нього виникло після введення будинку в експлуатацію та державної реєстрації, а саме 18 листопада 2013 року, а припинення шлюбних відносин мало місце в травні 2012 року, ОСОБА_5 вважається власником частини матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва лише в період сімейних відносин, тобто з початку будівництва до травня 2012 року, загальна вартість яких становить 410723,50 грн.

Вважає, що суд першої інстанції мав визнати за ОСОБА_2 право власності на 23% вартості будівельних матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва в період сімейних відносин, що становить 207011,73 грн.

Апелянт вказав й те, що автомобіль «SUBARU FORESTER» 2006 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 був придбаний за його особисті кошти, отримані від продажу автомобіля «TOYOTA CARINA», 1996 року випуску, належної оцінки чому судом першої інстанції надано не було.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю утворюють особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є зарплата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Згідно з нормою ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до норм ст. 65 СК України, дружина чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частини 2 та 3 зазначеної статті передбачають підстави для можливості суду відступити від засади рівності часток подружжя та для збільшення частки одного з подружжя.

Відповідно до норм ч. 2, 4-5 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

У п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до п. 24 зазначеної постанови, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Пункт 30 постанови пленуму передбачає, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або

приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 16 вересня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

27 лютого 2013 року шлюб між ними було розірвано згідно з рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області, що набрало чинності 10 березня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після розірвання шлюбу постійно проживає з матір`ю.

Жодною із сторін не заперечувалось, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі, та за спільні кошти подружжя, придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: меблі загальною ринковою вартість згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №П-127/2 складеного 28 грудня 2015 року судовим експертом ОСОБА_11 з урахуванням зносу, станом на момент огляду 15.12.2015 року - 68300 грн. 00 коп.

Вказане майно судом поділене між сторонами і апелянтом такий поділ у даній апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, рішення колегією суддів у цій частині не переглядається у відповідності до норми ч. 1 ст. 303 ЦПК України.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що за період шлюбу сторін придбано й два легкових автомобіля: «Subaru Forester» 2006 року випуску, ринкова вартість якого складає згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №165 складеного 10.12.2015 року експертом ОСОБА_12 на день проведення такої експертизи 151 332 грн. 36 коп., право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2; «Daewoo Matiz», 2007 року випуску, ринкова вартість якого згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №165 складеного 10.12.2015 року експертом ОСОБА_12 на день проведення такої експертизи складає 89951 грн. 58 коп., право власності на вказаний автомобіль зареєстроване за ОСОБА_2.

При вирішенні спору щодо поділу вказаних автомобілів між подружжям, суд першої інстанції виходить з недоведеності належними та допустимими доказами тієї обставини на яку вказував ОСОБА_5, що автомобіль «Subaru Forester» придбаний за його особисті кошти.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що продаж автомобіля «Toyota Carina» було здійснено 06.10.2006 року, а придбання автомобіля на ім'я ОСОБА_2 здійснено в період шлюбу - 09.01.2007 року, з огляду на що, суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вказане майно придбане за кошти подружжя, та не може вважатись особистим майном ОСОБА_5, а тому підлягає поділу.

18.07.2016 року свідок ОСОБА_13 підтвердив лише факт продажу ОСОБА_5 йому за довіреністю автомобіля «Toyota Carina» у жовтні 2006 року. ОСОБА_7, жодних доказів у розумінні ст. 57-59 ЦПК України, на підтвердження факту вкладення саме цих коштів у придбання автомобіля «Subaru Forester» у 2007 році, позивачем за зустрічним позовом не надано.

Місцевим судом також вірно встановлено і встановленому надана відповідна правова оцінка й не була спростована апелянтом у суді апеляційної інстанції, що з травня 2009 року по осінь 2011 року сторони, перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти подружжя збудували на земельній ділянці кадастровий номер: :01:006:0066, загальною площею 0,1500 га, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що передана ОСОБА_14 на підставі рішення 19 сесії 5 скликання Рокитненської сільської ради від 19 червня 2008 року у приватну власність, житловий будинок з мансардою, сарай, хозблок, гараж, погріб під частиною будівлі, колодязь питний, яму вигрібну, убиральню, альтанку, огорожу з ворітьми та хвірткою в домоволодінні № 76 по вул. Сковороди в с. Рокитнне, Кременчуцького району, Полтавської області. Станом на час розірвання шлюбу, що збігається з припиненням між ними шлюбних відносин, таке домоволодіння було збудованим повністю і згодом відповідачем було введене в експлуатацію та зареєстровано за ним право власності.

З декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 23.09.2013 року №ПТ 48 вбачається інформація про те, що початок спірного будівництва датований травнем 2009 року, а закінчення датовано 2011 роком.

В листопаді 2011 року, сім`я у складі трьох осіб: чоловіка ОСОБА_5, дружини ОСОБА_2 та їх малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, вселились в спірне домоволодіння, та почали проживати в ньому, а з 06 квітня 2012 року є зареєстрованими за місцем проживання, що підтверджується зокрема відмітками в паспортах сторін.

ОСОБА_7, з 03 серпня 2015 року власником спірного домоволодіння та земельної ділянки під ним, згідно з укладеними між відповідачем за первісним позовом ОСОБА_5 та йог дочкою від першого шлюбу - ОСОБА_6 договорів дарування, стала остання.

З самого тексту договорударування житлового будинку з господарськими спорудами від 03 серпня 2015 року вбачається, що його вартість на момент відчудження становила 297700 грн. З договору дарування земельної ділянки від 03 серпня 2015 року вбачається, що її вартість на момент відчудження становила 1931,99 грн.

Так як договори дарування житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки не є дрібними побутовими правочинами, відчуження даного майна мало відбутися за обов`язково згодою другого з подружжя, при цьому з урахуванням вартості цього майна, така згода обов`язково мала бути надана в письмовій формі.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що такі договори були вчинені без письмової згоди другого з подружжя ОСОБА_2.

До того ж, також було встановлено, що дочка відповідача за первісним позовом ОСОБА_15 не могла не знати про те, що відчуджуване майно належить саме подружжю ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, з огляду на що, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про недобросовісність дій сторін договорів дарування під час їх укладення.

Апелянтом вищевказаних висновків суду першої інстанції жодними належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України не надано.

Також, жодною із сторін не заперечувалось, що договір дарування спірного домоволодіння, що був укладений 03 серпня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 1029, а також, договір дарування земельної ділянки кадастровий номер: :01:006:0066, площею 0,15 га, цільове призначення землі «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» місце розташування землі: Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с. Рокитне, вул. Сковороди, 76, що укладений 03 серпня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 1030.

Суд першої інстанції з врахуванням відсутності згоди ОСОБА_2 на його укладення та недобросовісності дій при його укладенні дійшов до обґрунтованого висновку про їх недійсність.

Колегія суддів наголошує, що така недобросовісність дій дарувальника зокрема вбачається й з тексту самого договору дарування, а саме дарувальник стверджував, що дане майно належить йому на праві особистої приватної власності, і на момент його будівництва він у шлюбі не перебував, майно не є спільним майном подружжя.

Вказані обставини спростовуються наступними письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи, а саме: дозволом на виконання будівельних робіт виданого Державним архітектурно-будівельною інспекцією ДАБК у Полтавській області №12 10.02.2009 року, декларацією про готовність об`єкта до експлуатації в якій вказано початок здійснення будівництва - травень 2009 року та закінчення - 2011 рік, технічним паспортом на будинок - зазначені роки здійснення побудов з 2010 року по 2013 рік, з яких прямо видно, що таке будівництво здійснювалось ОСОБА_5 в період його зареєстрованого шлюбу з позивачкою.

У своїй апеляційній скарзі апелянт стверджує, що судом не було враховано, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинені в травні 2012 року, а не з моменту розірвання шлюбу у судовому порядку.

ОСОБА_7, колегія суддів констатує, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини ОСОБА_5 надано не було.

За клопотанням представника відповідача було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої експертом ОСОБА_16 до матеріалів справи було долучено висновок № 2/2-17 від 07.03.2017 року. Усі питання, що ставились на розгляд експертові були сформульовані з застереженням щодо можливості доведеності позивачем певних обставин, на які посилається відповідач, а саме: часу припинення шлюбно-сімейних відносин травень 2012 року, вкладення більшої суми грошових коштів отриманих від продажу квартири в будівництво спірного домоволодіння, добудування ним за власні кошти певного переліку будівель.

ОСОБА_7, так само, як і у суді першої інстанції, в суді апеляційної інстанції вказані обставини ОСОБА_5 доведені не були, а тому висновки вказаної експертизи не враховуються колегією суддів при розгляді справи як такі, що можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку прийнявши твердження ОСОБА_2 про те, що шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду і це й слід вважати моментом припинення їх шлюбно-сімейних відносин.

З огляду на вище встановлені обставини справи, вищезазначені норми матеріального права та правильне застосування норм процесуального права при розгляді справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що спірний житловий будинок та господарські споруди є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а не особистою власністю ОСОБА_5 та підлягає розділу у порядку визначеному ст.ст. 69-72 Сімейного кодексу України,тобто слід виділити у власність сторін по 1/2 ідеальній частці житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: вул. Сковороди, 76, с. Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область.

ОСОБА_5 в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі зазначав, що у жовтні 2006 року він продав свій особистий автомобіль Toyota Carina, а 07 вересня 2011 року квартиру й за отримані гроші від їх продажу ним були придбані будівельні матеріали для будівництва спірного домоволодіння.

Вказана обставина жодними належними та допустимими доказами не підтверджена. До того ж, ціна продажу квартири, що вказана у договорі складає 91282 грн., а не 35000 доларів США, як про те стверджує апелянт та зазначив свідок ОСОБА_17 Вказаний договір жодною із його сторін не оспорено, а тому є чинним. Свідчення ж вказаного свідка є неналежним доказом на підтвердження розміру отриманих від продажу квартири грошових коштів.

Колегія суддів також констатує, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що задля повного відновлення порушених прав ОСОБА_18 слід також визнати недійсним рішення реєстраційної служби Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області від 18.11.2013 року №8046999 «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Рокитне, вул. Сковороди, 76,, кадастровий номер земельної ділянки: :01:006:0066, форма власності: приватна, цілої частки, за ОСОБА_5, та частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами № 76 по вул. Сковороди в с. Рокитне, Кременчуцького р-ну, Полтавської області, що видане на ім`я ОСОБА_5, так як у відповідності до частини 2 статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Колегія суддів також констатує правильність висновку суду першої інстанції щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину земельної ділянки під домоволодінням, виходячи із норми ч. 1 ст. 120 ЗК України, ч. 1 ст. 377 ЦК України, роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 олку №7 (із змінами внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року №2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно з якими земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

З норми ст. 30 ЗК України 1992 року вбачається, що при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до переконання, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_19

З оригіналом згідно: ОСОБА_1