АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7750/16-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/1046/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 26 (I) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар Чубіна А.В.,

за участі: представника Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» - ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» на рішення Жовтневого районного м. Кривого Рогу від 28 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства ««Євраз ОСОБА_2» про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» (далі ПрАТ «Євраз ОСОБА_2») та просив суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, 275600 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що пропрацював у відповідача на шахті ім. Фрунзе ВАТ «Суха Балка» (правонаступник - ПрАТ «Євраз ОСОБА_2») в період з 18.08.1975р. по 30.11.1983р., та з 02.10.1984р. по 14.08.1997р. за посадами: підземний гірник 2 розряду, підземний прохідник 4 - 5 розрядів, підземний прохідник з виконання підривних робіт 6 розряду, учень електрослюсаря 1 розряду, електрослюсар 4 розряду. 14.08.1997р. був звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини в 1995р. йому були встановлені два професійні захворювання за діагнозами: вібраційна хвороба 1 2 ст. з периферичним ангіодистонічним синдромом і вегетативно сенсорною полінейропатією з дистрофією на кістках; двобічна сенсорноневральна тугуватість 1 ступеню (з легким ступенем зниження слуху). Висновком МСЕК йому первинно 28.03.1996р. було встановлено 40% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи. При наступних переоглядах відсоток втрати працездатності не змінювався. А починаючи з 26.03.2004р., 14.03.2006р. позивачу вже встановлено 60% втрати професійної працездатності, із яких 50% - по вібраційній хворобі, 10% - по тугуватості, та визнано інвалідом 3 групи. 27.03.2007р. при черговому переогляді встановлено 60% втрати професійної працездатності, із яких 50% - по вібраційній хворобі, 10% - по туговатості та 3 групу інвалідності на безстроковий термін. Згідно висновків лікарів позивачу протипоказано: важка фізична праця, переохолодження, робота в умовах вібрації. Позивач обмежений у виборі роботи, оскільки йому заборонено працювати в зазначених умовах праці. Лікарями йому рекомендовано: спостереження у лікарів за місцем проживання, постійний прийом лікарських засобів, 1 2 разове лікування на рік, оздоровлення в санаторії профілакторії, санаторно курортне лікування, щорічні курси реабілітації. Окрім того, позивач постійно переносить і фізичні страждання, а саме: постійний ниючий, тупий біль та обмеження об`єму рухів в поперековому відділі хребта; періодично гострий біль в поперековому відділі при русі; постійна терпкість пальців рук при незначному фізичному навантажені; майже постійний біль в шийному відділі хребта.

В звязку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Євраз ОСОБА_2» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 36000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Євраз ОСОБА_2» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Євраз ОСОБА_2», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач є винним у втраті позивачем працездатності та причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПрАТ «Євраз ОСОБА_2» з фактом втрати працездатності позивача, авідтак не доведений і обовязок останнього у відшкодуванні позивачу моральної шкоди.

На думку апелянта, при визначенні розміру моральної шкоди, суд не врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Також при ухваленні рішення судом не враховано положення Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, завданої працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Також судом не враховано, що позивачем пропущено строк для звернення з даним позовом до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_2 встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач працював у відповідача в період з 18.08.1975р. по 30.11.1983р., та з 02.10.1984р. по 14.08.1997р. за посадами: підземний гірник 2 розряду, підземний прохідник 4 - 5 розрядів, підземний прохідник з виконання підривних робіт 6 розряду, учень електрослюсаря 1 розряду, електрослюсар 4 розряду. 14.08.1997р. був звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ОСОБА_6 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.10.1995р., обставини, при яких ОСОБА_4 отримав професійні захворювання, це існуючі антивібраційні засоби на рукоятках управління ручними і телескопними перфораторами у прохідника, не дозволяють довести рівень місцевої вібрації до ГДК. Рівень перевищення вібрації на ручних перфораторах в 1,4 рази, а на телескопних в 1,8 рази. Відсутність засобів шумопоглинання не дозволяють досягнути зниження шуму до ГДК. Генеруючий шум досягає до 120 122 дБА при ГДК 80 дБА. Застосування СІЗ не відповідає вимогам ГОСТ 13.4.051 78 і не доводить загальний рівень шуму до вимог ГОСТу.

Винною особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці, встановлено начальника шахти ім. Фрунзе ОСОБА_6

Відповідно до висновку МСЕК позивачу ОСОБА_4 первинно 28.03.1996р. було встановлено 40% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи. При наступних переоглядах відсоток втрати працездатності не змінювався. А починаючи з 26.03.2004р., 14.03.2006р. позивачу вже встановлено 60% втрати професійної працездатності, із яких 50% - по вібраційній хворобі, 10% - по тугуватості, та визнано інвалідом 3 групи.

Відповідно до Виписки з акту огляду МСЕК серія ДНА-02 №017174 від 27.03.2007р. при черговому переогляді позивачу ОСОБА_4 встановлено 60% втрати професійної працездатності, із яких 50% - по вібраційній хворобі, 10% - по туговатості та 3 групу інвалідності на безстроковий термін.

Відповідно до наказів по підприємству №143/96 від 10.04.1996р., №223 від 12.05.2003р., на підставі висновку МСЕК від 28.03.1996., відповідач призначив позивачу щомісячні суми відшкодування шкоди, з 2001р. він отримує страхові виплати, які виплачуються Фонд соціального страхування від нещасних випадків м. Кривого Рогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи на його користь з відповідача моральну шкоду, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 153, 273-1 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», й виходив з обовязку відповідача її відшкодувати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливі умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 (далі - Правила).

Статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин, а саме станом на час первинного огляду позивача 28 березня 1996 року щодо втрати ним професійної працездатності, можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалися п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), в розмірі, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач є винним у втраті позивачем працездатності та причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПрАТ «Євраз ОСОБА_2» з фактом втрати працездатності позивача, авідтак не доведений і обовязок останнього у відшкодуванні позивачу моральної шкоди не можуть бути підставою для скасування рішення суду з огляду на наступне.

ОСОБА_2 першої інстанції встановлено, що позивач працював у відповідача в період з 18.08.1975р. по 30.11.1983р., та з 02.10.1984р. по 14.08.1997р. за посадами: підземний гірник 2 розряду, підземний прохідник 4 - 5 розрядів, підземний прохідник з виконання підривних робіт 6 розряду, учень електрослюсаря 1 розряду, електрослюсар 4 розряду.

Відповідно до висновку МСЕК позивачу ОСОБА_4 первинно 28.03.1996р. було встановлено 40% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи. При наступних переоглядах відсоток втрати працездатності не змінювався. А починаючи з 26.03.2004р., 14.03.2006р. позивачу вже встановлено 60% втрати професійної працездатності, із яких 50% - по вібраційній хворобі, 10% - по тугуватості, та визнано інвалідом 3 групи.

Згідно виписних епікризів позивачу протипоказана: важка фізична праця, переохолодження, робота в умовах вібрації. Відповідно до медичних довідок, ОСОБА_4, в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському науковом дослідному інституті промислової медицини. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини в 1995р. встановлено два професійні захворювання за діагнозами: вібраційна хвороба 1 2 ст. з периферичним ангіодистонічним синдромом і вегетативно сенсорною полінейропатією з дистрофією на кістках; двобічна сенсорноневральна тугуватість 1 ступеню (з легким ступенем зниження слуху). Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження у лікарів за місцем проживання, постійний прийом лікарських засобів, 1 2 разове лікування на рік, оздоровлення в санаторії профілакторії, санаторно курортне лікування, щорічні курси реабілітації.

Отже, в даному випадку відповідач - ПрАТ «Євраз ОСОБА_2» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сімї, і рівних та невідємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обовязком держави (ст. 3 Конституції України).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при ухваленні рішення не враховано положення Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, завданої працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин є безпідставними.

Так, згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 в редакції, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді

одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі,

розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах, рішення суду.

Розмір відшкодування моральної шкоди, на момент виникнення спірних правовідносин, не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат, таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом першої інстанції не перевищує розмір такого відшкодування, визначений Правилами.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк для звернення з даним позовом до суду з огляду на наступне.

На правовідносини, які виникли між сторонами 18.01.1994 року, поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року, відповідно до ст.83 якої позовна давність не застосовується щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки вони випливають з порушення особистих немайнових прав(п.16 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

З набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю(п.3 ч.1 ст.268 ЦК України).

За таких обставин позивач не пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав щодо відшкодування моральної шкоди, яку відшкодовувати зобов'язаний саме відповідач, оскільки не створив працівнику безпечні та нешкідливі умови праці, в той час як відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України "Про охорону праці" обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця, а тому доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності та що підприємство не повинно відшкодовувати моральну шкоду не відповідають діючому законодавству.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, з урахуванням Правил та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» відхилити.

Рішення Жовтневого районного м. Кривого Рогу від 28 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: