АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н.К.

секретар Герман Я.І.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної карти VISA за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року ПАТ «Енергобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної карти VISA.

Позивач зазначав, що 11 вересня 2013 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір № 05-000466-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, згідно умов якого банк відкрив держателю картковий рахунок НОМЕР_1 у гривнях, випустив кредитну картку типу Visa Platinum з розміром кредитного ліміту у 100 000 грн, зі строком дії кредитної лінії один рік з моменту підписання сторонами цього Договору, сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 35 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язався виконувати розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки.

Відповідно до п. 2.3. договору, порядок здійснення платіжних операцій з використанням кредитної картки, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, правилами міжнародної платіжної системи VISA INTERNATIONAL, цим договором, Правилами, а також Тарифами банку.

________________________________________________________________________________________________

Справа № 714/905/16 Провадження №22-ц/833/17 Категорія 19/27 Головуючий у 1 інстанції: Козловська Л. Д. Доповідач Яремко В.В.

Відповідач зобов'язався вчасно та в повному обсязі погашати банку суму боргових зобов'язань, але не менше суми мінімального платежу з урахуванням вимог п. 5.4.1. договору та повністю погасити боргові зобов'язання при скасуванні банком кредитного ліміту.

Посилаючись на те, що відповідач протягом строку дії договору допустив порушення виконання своїх зобов'язань щодо сплати кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 07 листопада 2016 року становить 214 754 грн 80 коп., позивач просив суд стягнути з відповідача указану суму заборгованості.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за договором № 05-000466-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 11 вересня 2013 року в розмірі 214 754 грн 80 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 79589 грн 80 коп.; заборгованість за нарахованими процентами - 42469 грн 04 коп.; штраф за виникнення простроченої заборгованості - 89 842 грн 12 коп.; штраф за несанкціонований овердрафт (переліміт) - 3 грн 84 коп.; штраф за виникнення простроченої заборгованості (константа) - 2 850 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з нього на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 79 589 грн 80 коп.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, з урахуванням норми ч. 3 ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Проте з таким висновком повністю погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального права.

Це згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині обсягу задоволення позову (виключення із складу заборгованості штрафу за виникнення простроченої заборгованості (константа), зменшення розміру заборгованості зі стягнення процентів та пені).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення указаним нормам повністю не відповідає.

У справі встановлено, що 11 вересня 2013 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір № 05-000466-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, згідно умов якого банк відкрив держателю картковий рахунок НОМЕР_1 у гривнях, випустив кредитну картку типу Visa Platinum з розміром кредитного ліміту у 100 000 грн, зі строком дії кредитної лінії один рік з моменту підписання сторонами цього Договору, сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 35 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язався виконувати розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки.

Відповідно до п. 2.3. договору, порядок здійснення платіжних операцій з використанням кредитної картки, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, правилами міжнародної платіжної системи VISA INTERNATIONAL, цим договором, Правилами, а також Тарифами банку.

Відповідач зобов'язався вчасно та в повному обсязі погашати банку суму боргових зобов'язань, але не менше суми мінімального платежу з урахуванням вимог п. 5.4.1. договору та повністю погасити боргові зобов'язання при скасуванні банком кредитного ліміту.

Також між сторонами було укладено додаткову угоду від 17 вересня 2013 року, якою визначено розмір кредитного ліміту в сумі 100 000 грн. (а.с. 14).

Банк виконав умови кредитного договору щодо видачі кредитної картки та надання грошових коштів, що визнається сторонами.

Встановлено, що відповідач умови договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконував, що фактично ним не заперечується, у зв'язку з чим станом на 07 листопада 2016 року виникла заборгованість.

Розмір заборгованості банком визначено у 214 754 грн 80 коп., яка відповідачем оспорюється.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що внаслідок невиконання умов договору станом на 07 листопада 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за тілом кредиту склала 79589 грн 80 коп., що стверджується розрахунком (а.с.31-40) та не заперечується відповідачем.

Тому рішення суду першої інстанції про стягнення указаного розміру цієї складової заборгованості є правильним.

Таким, що відповідає умовам договору є і стягнення з відповідача на користь банку 3 гривень 84 коп. - штрафу за несанкціонований овердрафт (переліміт) (а.с.27).

Апеляційна скарга не містить доводів неправильності рішення суду першої інстанції в указаній частині.

Щодо інших складових боргу, то суд першої інстанції помилково погодився з їх найменуванням та розміром, визначеним банком.

Відповідно до чч. 1, 3 ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів вважає за можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що є підставою для зміни визначеного судом розміру заборгованості.

Виходячи зі змісту позовних вимог, умов кредитного договору вбачається, що банком заявлено вимоги про стягнення пені у розмірі 89 842 грн 12 коп., яку позивач, з чим погодився суд першої інстанції, назвав штрафом за виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Тарифів банку передбачена відповідальність позичальника у розмірі 0,2 % в день від суми простроченої заборгованості, що за правовою природою є пенею, а не штрафом, як помилково вважає банк.

Умовами договору та тарифами також передбачена відповідальність позичальника у вигляді штрафу за виникнення простроченої заборгованості (константа), яка позивачем нарахована у розмірі 2850 грн.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі 6-2003цс15.

Тарифами банку передбачено застосування як пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, так і штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення простроченої заборгованості.

Судом першої інстанції з відповідача стягнуто пеню (помилково названу штрафом за виникнення простроченої заборгованості) у розмірі 89 842 грн 12 коп.

Отже, стягнення з відповідача і штрафу у розмірі 2 850 грн за виникнення простроченої заборгованості (константи) є подвійною відповідальністю і суперечить ст. 61 Конституції України.

Тому, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2 850 грн підлягає зміні шляхом виключення цієї суми із загального розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

Судом першої інстанції також порушено норми матеріального права при визначенні періоду, за який підлягають стягненню проценти та пеня.

Банком пред'явлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, в. т.ч. процентів та пені станом на 07 листопада 2016 року.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Водночас статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

За умовами договору, укладеного між сторонами строк дії картки встановлюється Правилами (п. 2.5).

Строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього Договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах (п.2.6).

Відповідно до п. 8. 1 договору він набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до моменту його розірвання в порядку, передбаченому договором.

Сторони передбачили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання держателем своїх боргових зобов'язань перед банком за договором понад 30 календарних днів, банк має право в односторонньому порядку достроково розірвати договір шляхом відправлення на адресу держателя відповідного листа з повідомленням. Через 10 календарних днів з дати відправлення на адресу держателя листа цей договір вважається розірваним (п. 8.2).

У справі встановлено, що строк дії повторно виданої відповідачеві картки сплив у вересні 2015 року (а.с.260).

Листом № 2459 від 27 вересня 2016 року банк надіслав відповідачеві повідомлення-вимогу про сплату заборгованості у розмірі 200 326 грн 25 коп. яка утворилася станом на 26 вересня 2016 року, починаючи з 26 березня 2015 року.

Указане повідомлення надіслано відповідачем рекомендованим поштовим відправленням та вручено 05 жовтня 2016 року (а.с.44).

Отже відповідно до норм статей 651, 653 ЦК України, умов договору, укладеного між сторонами, з 15 жовтня 2016 року договір між сторонами розірвано, а відповідно зобов'язання за ним припинилися.

З урахуванням наведеного вимоги банку про стягнення процентів та пені за період з 15 жовтня по 07 листопада 2016 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Тому, на часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення заборгованості за процентами та з пені слід змінити, зменшивши указані суми.

Так, від суми нарахованих процентів 42 464 грн 77 коп. слід відрахувати проценти, нараховані за період після розірвання договору (15 жовтня) до 07 листопада 2016 року (кінцевої дати нарахування за позовом), розмір яких складає 1750 грн 54 коп. (456,66 (проценти за період з 1 по 6 листопада)+1293,88 (проценти за 17 днів за період з 15 по 31 жовтня 2016 року, що розраховуються за формулою:79589,80*35/100*288/366).

Отже, розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідача складає 40 719 грн 23 коп. (42469,77-1750,54).

Також, від суми нарахованої пені за весь період 89 842 грн. 12 коп. слід відрахувати пеню, нараховану за період після розірвання договору, розмір якої складає 5503 грн 12 коп. (1697,78(пеня за період з 30 жовтня по 6 листопада)+3805,34 (пеня за 16 днів за період з 15 по 30 жовтня 2016 року, що розраховуються за формулою:7372,85/31*160).

Розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 84 339 грн (89842,12 - 5503,12).

Таким чином, на часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обсягу задоволення позову.

Позов ПАТ «Енергобанк» слід задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 204 651 грн 87 коп., з яких: 79589 грн 80 коп. - заборгованість за кредитом; 40719 грн 23 коп. - заборгованість за процентами; 84339 грн - пеня; 3 гривень 84 коп. - штраф.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для скасування рішення суду з ухвалення нового рішення, яким слід стягнути лише суму кредиту, то вони є необґрунтованими.

Так, апелянт посилається на норми ЦК України, правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-1412цс16 й стверджує, що у спірному випадку банк має право нараховувати проценти у передбаченому договором розмірі 35% у межах строку дії договору, а після закінчення такого строку у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку.

Дійсно Верховний Суд України у згаданій справі, а також у справі № 6-2322цс16, аналізуючи зміст ч. 1 ст. 1048 ЦК України дійшов висновку, що у разі якщо кредитним договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, можна зробити висновок, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проте у справі, яка розглядається, сторони у договорі визначили розмір процентів, який підлягає сплаті після спливу строку дії договору.

Так, відповідно до п. 5.1 договору проценти за користування кредитом (в т.ч. простроченим кредитом) сплачуються у розмірі, встановленому Тарифами - 35% річних.

Згідно з Правилами користування кредитною карткою VISA простроченим кредитом є кредитні кошти, що були надані держателю і не були повернуті банку у строк, передбачений договором.

Оскільки за межами строку дії договору кредит є прострочений, то за умовами договору та Тарифами процентна ставка визначена у 35 % річних.

Апелянт посилається на те, що розмір пені банком має нараховуватися лише на прострочений кредит без урахування процентів.

Проте за Тарифами, які є складовою договору, передбачено, що пеня нараховується на всю прострочену заборгованість.

Апелянт також посилається на незастосування передбаченої законом річної позовної давності до вимог про стягнення пені, штрафу.

При цьому стверджує, що в судовому засіданні він звертався з усною заявою про застосування наслідків спливу позовної давності.

Такі доводи є надуманими, оскільки зміст технічного запису та журналу судового засідання свідчать, що ні відповідач, ні його представник не заявляли про застосування позовної давності.

Наявність заяви, в т.ч. усної, не зміг підтвердити в суді апеляційної інстанції і представник апелянта.

Отже, доводи апелянта про наявність підстав для скасування рішення у повному обсязі є безпідставними, а на часткове задоволення апеляційної скарги з урахування норми ч. 3 ст. 303 ЦПК рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обсягу задоволення позову.

У решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до норми ч. 5 ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити.

Зокрема, враховуючи процент задоволення позову банку (95,30%) з відповідача на його користь слід стягнути 3069 грн 92 коп. - витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви (95,30% від 3221 грн 32 коп.).

З банку на користь відповідача слід стягнути 166 грн 54 коп. - витрат зі сплати судового збору (4,70% від 3543 грн. 45 коп.).

На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК Україгни, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2017 року змінити в частині обсягу задоволення позову.

Позов Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 204 651 (двохсот чотирьох тисяч шістсот п'ятдесяти однієї) гривні 87 коп., з яких: 79589 гривень 80 коп. - заборгованість за кредитом; 40719 гривень 23 коп. - заборгованість за процентами; 84339 гривень - пеня; 3 гривні 84 коп. - штраф.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» 3 069 (три тисячі шістдесят дев'ять) гривень 92 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на користь ОСОБА_2 166 (сто шістдесят шість) гривень 54 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. М. Литвинюк

Н.К. Височанська