У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 5 вересня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк передав позичальнику грошові кошти у розмірі 79 130 доларів США, зі сплатою 14,00 % річних, строком до 4 вересня 2015 року. 5 вересня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором про надання споживчого кредиту між банком та нею було укладено договір поруки, за умовами якого вона зобов'язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов'язання по вказаному договору про надання споживчого кредиту.

26 вересня 2013 року банк звернувся до неї, як поручителя, з вимогою про погашення заборгованості за зазначеним договором про надання споживчого кредиту у розмірі 43 386 доларів 40 центів США та відсотками у розмірі 13 316 доларів 89 центів США, а всього 56 703 долари 29 центів США, яку нею виконано не було. 17 березня 2014 року заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова, що набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та неї на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 5 вересня 2008 року у розмірі 56 703 долари 29 центів США, що еквівалентно 453 229 грн 40 коп.

20 квітня 2015 року на підставі договору факторингу ПАТ «УкрСиббанк»відступило, а товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») прийняло права вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту від 5 вересня 2008 року та договором поруки від 5 вересня 2008 року.

Вважала, що при ухваленні судом вказаного заочного рішення факти та правовідносини за договором поруки не встановлювалися. Відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинена, так як позичальник належним чином взяті на себе зобов'язанням за договором про надання споживчого кредиту не виконував з 10 січня 2012 року, тобто з 11 січня 2012 року банк набув право вимоги до позичальника та поручителя за цим договором. Отже, строк пред'явлення вимоги до поручителя припинився 11 липня 2012 року, проте банк звернувся до неї з вимогою лише 26 вересня 2013 року, а з позовом до суду 26 листопада 2013 року, який було задоволено заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 березня 2014 року, тобто після спливу вищевказаного шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила суд визнати договір поруки від 5 вересня 2008 року припиненим.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано поруку за договором від 5 вересня 2008 року, який укладено між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, припиненою.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що банк мав право пред'явити вимогу до поручителя про дострокове повернення всієї суми несплаченого кредиту шляхом звернення до суду з відповідним позовом протягом шести місяців з дня прострочення позичальником сплати чергового платежу за договором про надання споживчого кредиту. Проте банком порушено вищевказаний строк звернення до суду з вимогою до поручителя, унаслідок чого порука за вказаним договором припинена. Крім того, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 березня 2014 року, що набрало законної сили, питання щодо строку дії поруки не вирішувалося.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що порука є припиненою, так як банк, звернувшись до суду з позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредитупісля спливу шестимісячного строку з дня прострочення позичальником повернення чергової частини кредиту, а заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 березня2014 року питання щодо строку дії поруки не вирішувалося.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 5 вересня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк»та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк передав позичальнику грошові коштиу розмірі 79 130 доларів США, зі сплатою 14,00 % річних, строком до 4 вересня 2015 року.

5 вересня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказанимдоговором про надання споживчого кредиту між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалася солідарно з позичальникомвідповідати перед банком за виконання ним зобов'язання по вказаному договору про надання споживчого кредиту.

26 вересня 2013 року банк звернувся до ОСОБА_5, як поручителя, з вимогою про погашення заборгованості за зазначеним договором про надання споживчого кредиту у розмірі 43 386 доларів 40 центів США та відсотками у розмірі 13 316 доларів 89 центів, а всього 56 703 долари 29 центів США, яку нею виконано не було.

17 березня 2014 року заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова, що набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованість задоговором про надання споживчого кредиту від 5 вересня 2008 року у розмірі 56 703 долари 29 центів США, що еквівалентно 453 229 грн 40 коп.

20 квітня 2015 року на підставі договору факторингу ПАТ «УкрСиббанк»відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняло права вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту від 5 вересня 2008 року та договором поруки від 5 вересня 2008 року.

Отже, відповідно до положень ст. ст. 512, 513 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло права вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за договором про надання споживчого кредиту від 5 вересня 2008 року та договором порукивід 5 вересня 2008 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов᾿язання не пред᾿явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов᾿язання не встановлений або встановлений моментом пред᾿явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред᾿явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення є обов'язковимидля виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу зтих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ч. 2 ст. 223 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановив, не перевірив, чи наявні підстави для застосування положень ч. 4ст. 559 ЦК України, у разі якщо заочним рішенням суду, що набрало законної сили, задоволені вимогикредитора до поручителя.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 липня 2016 року № 6-1199цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, апеляційний суд не дав правової оцінки тому, чи може бути порука припиненою, якщо наявне судове рішення про стягнення з поручителя на користь кредитора заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик