Справа № 683/769/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів справу за позовом ОСОБА_2 до Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області, Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання права на земельну частку (пай),

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області, Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області і просить визнати за нею право на земельну частку (пай), як члена колгоспу ім. Ілліча с. Миролюбне Старокостянтинівського району Хмельницької області, у землі, яка перебувала на праві колективної власності у селянської спілки ім. Ілліча с. Миролюбне Старокостянтинівського району Хмельницької області.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що з 1991 року її прийнято на роботу та у члени колгоспу (в подальшому селянська спілка) ім. Ілліча с. Миролюбне. 25 грудня 1995 року СП ім. Ілліча було передано землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказує, що її прізвище не зазначено в Додатку №1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №21, тому сертифікат на право на земельну частку (пай) вона не отримувала.

А тому вважає, що являючись на момент розпаювання земель членом СП ім. Ілліча, вона має право на земельну частку (пай) у зазначеній спілці.

Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2017 року до участі в справі в якості відповідача залучено Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задоволити.

Представник відповідача - Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у вирішенні справи покладається на думку суду.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав та просив застосувати позовну давність.

Заслухавши представника позивачки, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на протязі 1991-1994, 1996-1999 років працювала в колгоспі ім. Ілліча, АВТЗТ «Ватутана» с.Новоселиця Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується архівною довідкою №131-с, виданою 21 лютого 2017 року Старокостянтинівським районним трудовим архівом Хмельницької області.

25 грудня 1995 року на підставі рішення Миролюбненської сільської ради народних депутатів від 09 червня 1995 року селянській спілці ім. Ілліча с. Миролюбне Старокостянтинівського району Хмельницької області передано у колективну власність 4021,1 гектарів землі, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю серії ХМ №021 від 25 грудня 1995 року.

До зазначеного списку позивачка включена не була, що підтверджується Додатком 1 до Державного акту ХМ№021.

Відповідно до положень ст.23 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, що діяла на момент розпаювання земель, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Зі змісту цієї норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Таким чином, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вона є. Сам по собі факт перебування особи у трудових відносинах із таким підприємством не є підставою для отримання нею земельної частки (паю).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Посилання позивачки на те, що у 1991 році її було прийнято в члени СП ім. Ілліча й на час видачі Державного акта 25 грудня 1995 року вона залишалась членом цієї спілки, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження цих обставин нею та її представником не надано жодних належних та допустимих, у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, доказів.

Перебування особи у трудових відносинах із підприємством не свідчить про її членство у цьому підприємстві, оскільки відповідно до ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів, а членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Оскільки позивачкою не доведено факт її членства у селянській спілці ім. Ілліча на момент розпаювання земель, тому вона не набула права на земельну частку (пай) у цій спілці. Сам по собі факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із селянською спілкою ім. Ілліча не є підставою для отримання нею земельної частки (паю).

З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя