Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк до ОСОБА_1 Умар-Алієвича, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить стягнути з ОСОБА_1 Умар-Алієвича на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 36/15-Ф від 23.02.2007 року у розмірі 1849703,61 гривень, з яких: тіло кредиту - 1339654,15 гривень; відсотки - 510049,47 гривень; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 36/15-Ф від 23.02.2007 року, що складає 1849703,61 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2, а саме нерухоме майно - квартира що розташована за адресою: Україна АДРЕСА_1, предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження; стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 гривень.

При цьому посилається на те, що 23.02.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Приватного акціонерного товариства «Сведбанк Інвест», що в свою чергу є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 Умар-Алієвичом був укладений кредитний договір № 36/15-Ф, згідно з умовами якого Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає Позичальнику кредит у розмірі 200000,00 доларів США з розрахунку 15,6 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 23.02.2007 року до 22.02.2022 року.

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги в тому числі за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

Виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується іпотекою відповідно до укладеного між Банком та ОСОБА_2 Алевтіною Петрівною, Іпотечного договору від 23.02.2007 року, згідно з яким предметом іпотеки є квартира що розташована за адресою: Україна АДРЕСА_2.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконуються, у звязку з чим, станом на 11.09.2014 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 1849703,61 гривень, з яких: тіло кредиту - 1339654,15 гривень та відсотки - 510049,47 гривень.

В звязку з чим вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити.

В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав до суду клопотання, згідно якого просить розглядати справу за його відсутністю, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили.

Тому, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.02.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Сведбанк Інвест», правонаступником якого свою чергу є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_1 Умар-Алієвичом був укладений кредитний договір № 36/15-Ф, згідно з умовами якого Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає Позичальнику кредит у розмірі 200000,00 доларів США з розрахунку 15,6 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 23.02.2007 року до 22.02.2022 року.

(а.с. 6 11)

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 36/15-Ф від 23.02.2007 р. між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Сведбанк Інвест», правонаступником якого свою чергу є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_2 Алевтіною Петрівною 23.02.2007 р. було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1141 (далі Іпотечний договір).

Відповідно до п. 2.1.1. Договору предметом іпотеки є:

- квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п.4.1. іпотечного договору Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку» та (або) Іпотечним договором, а також, якщо у момент настання строку виконання зобовязань позичальника за Кредитним договором ці зобовязання не будуть виконані, а саме: при несплаті або частковій несплаті в строк сум процентів за користування кредитом, та (або) при повному або частковому неповерненні суми кредиту у встановлені строки відповідно до Кредитного договору; та (або) при несплаті або частковій несплаті пені та (або) штрафів, а також в інших випадках невиконання умов Кредитного договору. У зазначених випадках Іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності інших видів забезпечення виконання зобовязань за іншими договорами, укладеними з кредитодавцем за Кредитним договором, без додержання будь-якої черговості.

(а.с. 38 41)

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу № 4816 від 09.06.2004 року. Загальна площа квартири 115,8 кв.м. та житлова площа 66,6 кв.м.

(а.с. 44 45)

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 Умар-Алієвич умови кредитного договору належним чином не виконує, та відповідно до наданої довідки станом на 11.09.2014 року за ним наявна заборгованість у сумі 1849703,61 гривень, з яких: тіло кредиту - 1339654,15 гривень та відсотки - 510049,47 гривень.

(а.с. 48)

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а наслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «ОСОБА_4 банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за № 1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_4Г.).

(а.с. 57 - 64)

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, на підставі ст. 514 ЦК України та Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року, до ПАТ «ОСОБА_4 банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору № 36/15-Ф від 23.02.2007 року та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги.

Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1ст. 598 ЦК України).

Ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбаченого договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (599 ЦК України).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

До відношень, які виникають з кредитного договору застосовуються положення параграфи І глави 71 ЦК України (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 Умар-Алієвич прийнятих на себе кредитних зобовязань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконав. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, боржник, що не повернув вчасно кредитні кошти, зобовязаний сплатити кредитору неустойку.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань.

У відповідності зі ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобовязання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суд повинен враховувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ, який є чинним на час ухвалення судового рішення.

На підставі цього Закону вбачається, що протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

При цьому суд враховує, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Вищевказане підтверджується також висновком ВСУ від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Таким чином слідстягнути з ОСОБА_1 Умар-Алієвича на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 36/15-Ф від 23.02.2007 року у розмірі 1849703,61 гривень, з яких: тіло кредиту - 1339654,15 гривень; відсотки - 510049,47 гривень.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 36/15-Ф від 23.02.2007 року, що складає 1849703,61 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2, а саме нерухоме майно - квартира що розташована за адресою: Україна АДРЕСА_1, предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з кожного з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі по 1827 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 514, 525, 526, 553, 554, 610-612, 623, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ, ст.ст. 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 Умар-Алієвича на користь Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк заборгованість за кредитним договором № 36/15-Ф від 23.02.2007 року у розмірі 1849703,61 (один мільйон вісімсот сорок девять тисяч сімсот три грн. 61 коп.) гривень, з яких: тіло кредиту - 1339654,15 гривень; відсотки - 510049,47 гривень.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 36/15-Ф від 23.02.2007 року, що складає 1849703,61 (один мільйон вісімсот сорок девять тисяч сімсот три грн. 61 коп.) гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2, а саме нерухоме майно - квартира що розташована за адресою: Україна АДРЕСА_1, предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Стягнути з ОСОБА_1 Умар-Алієвича, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк () судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк () судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

В частині звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду не підлягає виконанню на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ.

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідачів, які не приймали участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

23 травня 2017 року