Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2041/16-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 20 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності: на нежитлове приміщення на першому поверсі літ. «А», що розташоване за адресою: м.Київ, вул. Архітектора Ніколаєва, 7, загальною площею 68,8 кв.м.; на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 02.02.2016 року та 03.02.2016 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено попередні договори купівлі-продажу вищевказаних приміщень, згідно умов яких відповідач зобовязувався до 05.02.2016 року та 06.02.2016 року, відповідно, укласти основні договори купівлі-продажу. Позивач зазначив, що виконав усі необхідні і залежні від нього дії для укладення основного договору та повідомив відповідача про завершення строку для укладення письмового договору. Однак, ОСОБА_3 в односторонньому порядку відмовився від виконання умов попереднього договору, в наслідок чого не було укладено в строк основний договір, а тому вважає, що він набув право власності на спірне майно.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 21 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2, право особистої приватної власності на нежиле приміщення на першому поверсі літ. «А», що розташоване за адресою: м.Київ, вул. Архітектора Ніколаєва, 7, загальною площею 68,8 кв.м. В іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду заступником прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прокурор просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову. В обґрунтування зазначено, що згідно Додатку №3 таблиця 5 до рішення 6 сесії 6 скликання Київської міської ради від 02.12.2010 року №28/5096 «Про питання комунальної власності», нежитловий будинок, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Архітектора Ніколаєва, 7, площею 1152,3 кв.м. віднесено до об'єктів права комунальної власності територіальної громади м.Києва. Договори купівлі продажу частини нежитлових приміщень по вул. Архітектора Ніколаєва, 7 в м.Києві укладені з ТОВ «Юнона», ВАТ «Світанок», ТОВ «Райліт», ТОВ «Дизайнерський центр «Стожари», ВАТ «Хімчистка «Ювілейна», ТОВ «Глорія-К», ТП «Долина». Рішення про приватизацію житлових приміщень за вказаною адресою не приймались. Відповідно - нежитлове приміщення на першому поверсі літ. «А», що розташоване за адресою: м.Київ, вул. Архітектора Ніколаєва, 7, загальною площею 68,8 кв.м., є власністю територіальної громади м.Києва, яка внаслідок прийняття оскаржуваного рішення фактично втратила можливість здійснювати розпорядження та управління комунальним майном, що в свою чергу суперечить інтересам держави.

Прокурор підтримав доводи апеляційної скарги і просить скасувати рішення в частині задоволених вимог.

Судом вживалися всі можливі заходи, передбачені частинами 5, 7 ст.74 ЦПК України, щодо повідомлення сторін по зареєстрованому місцю проживання та місцю роботи, однак по зазначених адресах позивач та відповідач відсутні та про зміну місця проживання (перебування) суд не повідомили. Сторони в судове засідання не зявилися і вважаються належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи згідно ч.9 ст.74, ст.77 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов в частині визнання права власності на обєкт нерухомості в м.Києві, суд першої інстанції виходив із наявності нотаріально завіреного попереднього договору та визнання позову відповідачем. Відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд послався на невідповідність форми попереднього договору вимогам законодавства.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду в частині задоволених вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України).

Судом встановлено, що 02.02.2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу нежилого приміщення на першому поверсі літ. «А», що розташоване за адресою: вул.Архітектора Ніколаєва, 7 в м.Києві, загальною площею 68,8 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, і зареєстрований в реєстрі за №87 (а.с.5-6).

Згідно умов даного правочину відповідач зобовязувався передати у власність (у майбутньому продати) до 05.02.2016 року, а позивач зобовязувався прийняти у власність (у майбутньому купити) належне відповідачу нежитлове приміщення на першому поверсі літ. «А», що розташоване за адресою: м.Київ, вул.Ніколаєва Архітектора, 7, загальною площею 68,8 кв.м.;

Ціну зазначеної нерухомості сторони встановили у розмірі 850 000,00 гривень (п.3.1. Договору).

В якості завдатку ОСОБА_2 було сплачено ОСОБА_3 кошти в розмірі 10 000 грн. Попереднім договором було встановлено строк до 05.02.2016 року для підписання основного договору. Однак відповідачем до вказаної дати не було підписано основний договір купівлі-продажу спірної квартири.

Відповідно до положень ч.1 ст. 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч.2 ст.635 ЦК України).

Отже, єдиним зобов'язанням, яке виникає внаслідок укладення попереднього договору, є зобов'язання укласти у майбутньому основний договір, на умовах та у порядку, що визначені таким попереднім договором.

Судом першої інстанції не враховано, що невиконання попереднього договору не тягне за собою перехід права власності на майно. Згідно вимог законодавства сторона договору може вимагати відшкодування збитків, а не визнання права власності на майно, зазначене у попередньому договорі.

Крім того, при ухваленні рішення про задоволення позову судом застосовано норми ст.174 ЦПК України, а саме зазначено, що відповідач визнав позов, тому є підстави для його задоволення з огляду на ст.61 ЦПК України.

Проте, розгляд проведено без участі сторін (а.с.25) та за відсутності заяви відповідача про визнання позову. В матеріалах справи наявна лише заява ОСОБА_3 про ознайомлення із справою (а.с.24).

Незважаючи на відсутність заяви про визнання позову, суд застосував ст.174 ЦПК України, не виконавши вимоги останньої щодо перевірки відповідності визнання позову закону, відсутності порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Так, відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Судом не було перевірено належність спірного нерухомого майна відповідачу ОСОБА_3, за яким останнє не зареєстровано, що призвело до незаконного відчуження нерухомого майна Київської міської ради третій особі та подальшого його продажу, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішенням VI сесії VI скликання Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», яким затверджено Перелік обєктів комунальної власності, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради № 1339 від 29.07.2011 року про внесення змін до Переліку обєктів, які закріплюються на праві господарського відання за КП «Київжитлоспецексплуатація», у додатку № 1 якого підтверджено належність територіальній громаді м.Києва в особі Київської міської ради нежитлового приміщення площею 927,6 кв.м. по вул.Ніколаєва Архітектора, 7 у м.Києві.

Зазначені дії суду призвели до вирішення питання прав і обовязків особи, яка не брала участі у розгляді справи - територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради, яка є власником спірного майна.

Таким чином, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню в частині задоволених вимог, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому не переглядається.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з позивача підлягають стягненню на користь прокуратури судові витрати в сумі 7999 грн. (7579 грн. судового збору та 420 грн. витрат на публікацію оголошення в пресі).

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 березня 2016 року скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлове приміщення на першому поверсі літ. «А», що розташоване за адресою: м.Київ, вул. Архітектора Ніколаєва, 7, загальною площею 68,8 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Житомирської області судові витрати в розмірі 7999,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: