Ухвала іменем україни
24 травня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Луганської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 27 листопада 1999 року по 12 січня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Під час шлюбу подружжям було придбано таке спільне майно:

3/8 частки житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1, що було придбано ОСОБА_6 за спільні кошти зі згоди її чоловіка ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 29 січня 2000 pоку.

5/8 частки цього нерухомого майна є особистою приватною власністю ОСОБА_6: 5/16 частки вказаного будинку - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 22 серпня 2002 року державним нотаріусом Четвертої луганської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим номером 1-1143, та ще 5/16 частки на підставі договору дарування, посвідченого 14 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_9 за реєстровим номером 231.

Замість трьох попередніх правовстановлюючих документів, що перелічені вище, ОСОБА_6 06 серпня 2009 року після реконструкції будинку виконавчим комітетом Ленінської районної ради у м. Луганську видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1. Вартість вказаного житлового будинку складає 1 120 000 грн, вартість 3/8 частки становить - 420 000 грн; дійсна ринкова вартість господарських споруд та будівель - 112 000 грн, вартість 3/8 частки становить 42 000 грн.

Таким чином, сукупна вартість 3/8 частки житлового будинку із господарськими спорудами та будівлями (тобто вартість спільного майна подружжя ОСОБА_6) складає 462 000 грн.

Квартира № АДРЕСА_2, яка була придбана подружжям ОСОБА_6 у рівних частках за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Колядою Ю.С., зареєстровано за реєстровим номером 5139.

Дійсна ринкова вартість вказаної квартири складає 240 000 грн.

Нежитлове приміщення АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_4, виданого 22 липня 2013 року відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майне Реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, вартістю 1 081 000 грн.

Прибудоване нежитлове приміщення № АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 27 грудня 2007 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Трач Г.М., зареєстровано за реєстровим номером 5080. Вартість вказаного нерухомого майна складає 2 599 000 грн.

Автомобіль «Peugeot 308», 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_6, який придбано під час шлюбу, вартістю 300 679 грн 15 коп.

Автомобіль «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_7, що був придбаний в період шлюбу. Згідно з висновком судового експерта від 03 квітня 2015 року № 3 дійсна ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 336 668 грн 54 коп.

Автомобіль «Peugeot Partner», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, зареєстрований на ім'я ОСОБА_7, який придбано під час шлюбних відносин. Середня ринкова вартість автомобіля становить 105 276 грн.

Також під час шлюбу подружжям за спільні кошти було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційні системи» (далі - ТОВ «ІС»), яке згідно зі статутом має двох учасників: ОСОБА_7 та ОСОБА_6, кожному з яких належить 50 % статутного капіталу. Відповідно до п. 1 розділу 4 статуту підприємства статутний капітал ТОВ «ІС» становить 24 750 грн. Частки в статутному капіталі розподілені між учасниками товариства (подружжям ОСОБА_6) по 50 % кожному, тобто частка позивачки складає 12 375 грн.

Крім того, під час шлюбу ОСОБА_6 була приватизована земельна ділянка по АДРЕСА_1.

Також зазначила, що спір про поділ спільної квартири № АДРЕСА_2, відсутній, оскільки сторонам належить на праві власності по 1/2 частки вказаної квартири і жодна зі сторін не заявила вимог про сплату іншій стороні грошової компенсацій за належну їй частку, у зв'язку з чим просила задовольнити позов.

У зв'язку з вищевикладеним та уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд виділити їй і з спільного майна подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на:

- 3/8 частки житлового будинку № АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та будівлями вартістю 462 000 грн;

- другий поверх прибудованого нежитлового приміщення АДРЕСА_4, площею 293,5 кв. м, вартістю 1 299 500 грн;

- автомобіль «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 336 668 грн 54 коп.

- автомобіль «Peugeot 308», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 300 679 грн 15 коп., а всього вартістю 2 398 847 грн 69 коп.

Виділити ОСОБА_7 і з спільного майна подружжя, визнавши за ним право особистої приватної власності на:

- нежитлове приміщення АДРЕСА_3 вартістю 1 081 000 грн;

- перший поверх прибудованого нежитлового приміщення АДРЕСА_4, площею 295,4 кв. м, вартістю 1 299 500 грн;

- автомобіль «Peugeot Partner», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю 105 276 грн, а всього вартістю 2 485 776 грн.

Визнати земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, особистою приватною власністю ОСОБА_6

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1/2 частки різниці у вартості майна, що буде належати на праві особистої приватної власності кожній і з сторін у цій справі, а саме суму в розмірі 43 464 грн 16 коп.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму у розмірі 12 375 грн, що були внесені позивачкою як її частка в статутному капіталі ТОВ «Інформаційні системи».

В січні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що з ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1999 року по 23 січня 2015 року. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2. Влітку 2014 року вони всі переїхали з постійного місця проживання в м. Луганськ в зв'язку з тимчасовою окупацією цієї території України. Він з дітьми та своїми батьками 01 липня 2014 року зареєструвався в Управлінні праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради. З цієї дати діти постійно проживають з ним та перебувають на його утриманні. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 вересня 2015 року визначено місце проживання неповнолітніх дітей з ним та стягнуто з ОСОБА_6 на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, а тому просить відступити від рівності часток, зазначивши також, що будинок по АДРЕСА_1 внаслідок капітального ремонту та проведених добудов збільшився в інвентарній вартості в 10 разів, що є істотним збільшенням, на добудову и ремонт нежитлових приміщень та придбання автомобіля він позичав гроші у свого батька, а також брав кредити, у зв'язку з чим, уточнивши позовні вимоги просив суд:

- визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1;

- визнати за ним право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0673 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0673 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ним право власності на прибудоване нежитлове приміщення АДРЕСА_4, площею 588,9 кв. м.

Визнати за ним право власності на прибудоване нежитлове приміщення № АДРЕСА_3, площею 149,5 кв. м.

Виділити ОСОБА_6 у власність автомобіль «Peugeot 308», державний номерний знак НОМЕР_1.

Виділити йому у власність автомобіль «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_2.

Виділити йому у власність автомобіль «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_3.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 02 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Виділено ОСОБА_6 і з спільного майна подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на:

- 3/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та будівлями вартістю 462 000 грн;

- другий поверх прибудованого нежитлового приміщення № АДРЕСА_4, площею 293,5 кв. м, вартістю 1 299 500 грн;

- автомобіль «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 336 668 грн 54 коп.;

- автомобіль «Peugeot 308», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 300 679 грн 15 коп., а всього вартістю 2 398 847 грн 69 коп.

Виділено ОСОБА_7 і з спільного майна подружжя, визнавши за ним право особистої приватної власності на:

- нежитлове приміщення № АДРЕСА_3 вартістю 1 081 000 грн;

- перший поверх прибудованого нежитлового приміщення № АДРЕСА_4, площею 295,4 кв. м, вартістю 1 299 500 грн;

- автомобіль «Peugeot Partner», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 105 276 грн, а всього вартістю 2 485 776 грн.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 частку різниці у вартості майна, що буде належати на праві особистої приватної власності кожній і з сторін у даній справі, а саме суму в розмірі 43 464 грн 16 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_7 і з спільного майна подружжя, визнавши за ним право особистої приватної власності на:

- нежитлове приміщення № АДРЕСА_3 вартістю 1 081 000 грн;

- перший поверх прибудованого нежитлового приміщення № АДРЕСА_4, площею 295,4 кв. м, вартістю 1 299 500 грн;

- автомобіль «Peugeot Partner», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 105 276 грн.

Виділено ОСОБА_6 і з спільного майна подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на:

- 3/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та будівлями вартістю 462 000 грн;

- другий поверх прибудованого нежитлового приміщення № АДРЕСА_4, площею 293,5 кв. м, вартістю 1 299 500 грн;

- автомобіль «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 336 668 грн 54 коп.;

- автомобіль «Peugeot 308», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 300 679 грн 15 коп., а всього вартістю 2 398 847 грн 69 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 29 червня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено.

Скасовано його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 щодо житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та будівлями, автомобіля «HondaCR-V», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, а також в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та будівлями, земельної ділянки № АДРЕСА_1, автомобіля «Honda CR-V», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права особистої приватної власності на:

- 3/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та будівлями вартістю 462 000 грн;

- автомобіль «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 336 668 грн 54 коп., відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та будівлями вартістю 1 232 000 грн спільним сумісним майном подружжя;

Поділено спільне сумісне майно подружжя сторін, а саме:

- житловий будинок АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та будівлями вартістю 1 232 000 грн;

- прибудоване нежитлове приміщення № АДРЕСА_4, площею 588,9 кв. м, вартістю 2 599 000 грн;

- автомобіль «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 336 668 грн 54 коп.;

- автомобіль «Peugeot 308», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 300 679 грн 15 коп.;

- нежитлове приміщення № АДРЕСА_3 вартістю 1 081 000 грн;

- автомобіль «Peugeot Partner», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 105 276 грн, а всього вартістю 5 654 623 грн 99 коп.

У рахунок частки позивача ОСОБА_6 при поділі вказаного спільного сумісного майна виділено:

- частку житлового будинок АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та будівлями вартістю 616 000 грн (1 232 000/2);

- другий поверх прибудованого нежитлового приміщення № АДРЕСА_4, площею 293,5 кв. м, вартістю 1 299 500 грн;

- автомобіль «Peugeot 308», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 300 679 грн 15 коп., а всього на суму 2 216 179 грн 15 коп.

У рахунок частки відповідача ОСОБА_7 при поділі вказаного спільного сумісного майна виділено:

- частку житлового будинок № АДРЕСА_1 перший поверх прибудованого нежитлового приміщення № АДРЕСА_4, площею 295,4 кв. м, вартістю 1 299 500 грн;

- нежитлове приміщення АДРЕСА_3 вартістю 1081 000 грн;

- автомобіль «Peugeot Partner», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 105 276 грн;

- автомобіль «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 336 668 грн 54 коп., а всього на суму 3 438 444 грн 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 різницю у вартості часток у спільному майні у сумі 535 479 грн 10 коп.

Визнано земельну ділянку № АДРЕСА_1 спільною частковою власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частках, по Ѕ частки за кожним.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи частково вимоги сторін, суд першої інстанції виходив з того, що зміна загальної площі та житлової площі будинку № АДРЕСА_1 після його реконструкції не впливає на розмір часток кожного із співвласників, не впливає також на розмір часток проживання та утримання ОСОБА_7 дітей та не є підставою для збільшення його частки до 2/3 у вказаному будинку. Крім того, суд зазначив, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 отримана позивачкою у порядку приватизації, тому є її особистою власністю. Все інше майно суд визнав спільною сумісною власністю подружжя та провів його поділ у натурі з урахуванням інтересів сторін.

Змінюючи рішення районного суду, апеляційний суд виходив із того, що наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності підтверджують існування обставин щодо істотного збільшення вартості житлового будинку по АДРЕСА_1 за рахунок спільних грошових та трудових затрат сторін спору, що з урахуванням вартості проведених ремонтно-будівельних робіт та зроблених поліпшень дає достатні підстави для визнання вказаного житлового будинку спільною власністю сторін спору та проведення його поділу з урахуванням принципу рівності часток подружжя у спільному майні.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що хоча спірна земельна ділянка була набута в особисту приватну власність ОСОБА_6 внаслідок приватизації, однак з урахуванням того, що на вказаній земельній ділянці знаходиться спільний житловий будинок сторін спору, остання також підлягає визнанню спільним майном подружжя з подальшим поділом з урахуванням рівності часток співвласників у вказаному майні.

Вирішуючи спір в частині виділення автомобіля «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_7 апеляційний суд виходив із того, що вказаний автомобілем користувався відповідач за зустрічним позовом, його було придбано в кредит і після припинення шлюбних відносин сторін спору ОСОБА_7 одноособово погасив залишок боргу за кредитним зобов'язанням.

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 27 листопада 1999 року по 12 січня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу подружжям поміж іншого було придбано таке майно:

- 3/8 частки житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1, що були придбані ОСОБА_6 за спільні кошти зі згоди її чоловіка ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 29 січня 2000 pоку.

Судом також встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 5/8 частки цього нерухомого майна є особистою приватною власністю ОСОБА_6: 5/16 частки вказаного будинку - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 22 серпня 2002 року державним нотаріусом Четвертої луганської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим номером 1-1143 та інші 5/16 часток на підставі договору дарування, посвідченого 14 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_9 за реєстровим номером 231.

Замість трьох попередніх правовстановлюючих документів, що перелічені вище, ОСОБА_6 06 серпня 2009 року після реконструкції будинку виконавчим комітетом Ленінської районної ради у м. Луганську видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1. Вартість вказаного житлового будинку складає 1 120 000 грн, вартість 3/8 частки - 420 000 грн; дійсна ринкова вартість господарських споруд та будівель - 112 000 грн, вартість 3/8 частки - 42 000 грн.

Відповідно до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, прийнятого 10 січня 2002 року, зі змінами та доповненнями, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Положення цього Кодексу застосовуються до тих відносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності.

Установлено, що спірний будинок було придбано до 1 січня 2004 року, тому до спірних правовідносин повинно бути застосовано Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР (далі - КпШСУРСР).

За змістом статей 22, 24 КпШСУРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

До спільної сумісної власності не належить майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до вимог ст. 25 КпШСУРСР, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, суд може визнати майно дружини (чоловіка) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя або їх обох, але при цьому майно, що належало одному із подружжя, не перетворюється у спільну сумісну власність, тобто спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному ст. 25 КпШСУРСР.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

З аналізу наведеного вбачається, що будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст. 25 КпШС Україниспільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. При цьому на суму вартості будинку до його поліпшення збільшується частка того з подружжя, якому він належав (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»).

Вирішуючи спір в цій частині апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України на зазначене вище уваги не звернув, не встановив на скільки істотно збільшилась вартість майна, не порівняв вартість об'єкта станом на час вирішення спору та на час, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення. Суд дійшов передчасного висновку, що спірний житловий будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, враховуючи, що 5/16 частки вказаного будинку належать ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 22 серпня 2002 року державним нотаріусом Четвертої луганської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим номером 1-1143, а інші 5/16 частки на підставі договору дарування, посвідченого 14 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_9 за реєстровим номером 231.

Вирішуючи спір в частині присудження ОСОБА_7 автомобіля «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 336 668 грн 54 коп та стягуючи з останнього на користь позивачки різницю вартості часток у сумі 535 479 грн 10 коп., апеляційний суд не врахував наступного.

Відповідно до ст. 71СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо між подружжям не було досягнуто домовленості поділ проводиться в судовому порядку. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Головним значенням поділу майна, що є у спільній сумісній власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (ч. 3 ст. 372 ЦК України). При поділі кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному майні.

Якщо майно не може бути поділено між співвласниками у натурі пропорційно до розмірів їхніх часток, особа, яка отримала майно, вартість якого є меншою, ніж вартість частки у спільному майні, має право на компенсацію недоодержаного.

Апеляційний суд, стягуючи з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в якості грошової компенсації вартості автомобіля «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, у порушення вищенаведених вимог закону не з'ясував думки ОСОБА_6 щодо передачі спірного автомобіля у власність ОСОБА_7, не перевірив чи згодна вона отримати компенсацію вартості вказаного автомобіля та чи не буде такий варіант поділу порушенням її права одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає її частці у спільному майні (ч. 1 ст. 71 СК України).

Вирішуючи спір, апеляційний суд зазначених вимог закону не врахував, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК Українине з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, ухвалив рішення, що не відповідає закону.

За таких обставин ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК Українивоно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 29 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана