Категорія 50Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Рибчинського В.П.

Суддів: Голоти Л.О., Зайцева А.Ю.

При секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

24 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 у якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно з моменту звернення до суду із цим позовом до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 28 травня 2014 року між сторонами розірвано шлюб, народжений від шлюбу син ОСОБА_4 залишився проживати з батьком, а відповідач ОСОБА_2 не бере участь у вихованні та утриманні сина.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі ? частини усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24 листопада 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою у якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2017 року вказаним вимогам закону відповідає з огляду на наступне

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач 15.07.2006 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1. (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 26.08.2008 року. (а.с. 9).

Як вбачається із рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2014 року у справі №127/6433/14-ц шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 10).

У вказаному судовому рішенні зазначено, що після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати з батьком.

Із довідки квартального комітету "Набережний-1" від 05.04.2016 року №403 вбачається, що до складу сім'ї позивача входить син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Також малолітній ОСОБА_4 з 06.04.2012 року відвідує Дошкільний навчальний заклад №16 Департаменту освіти Вінницької міської ради, та за час його перебування в ДНЗ №16 мати до закладу не з'являлась, а вихованням дитини займався батько, що підтверджується довідкою від 28.10.2014 року №87 (а.с. 4).

Відповідно до вимог статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив місця проживання малолітнього ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки, визначене місце проживання дитини з батьком підтверджується судовим рішенням про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили та не оскаржувалося відповідачем.

Також не прийнятними є посилання ОСОБА_2 на довідку Липовецької міської ради №713 від 03.04. 2017 року, як доказ реєстрації місця проживання дитини за місцем реєстрації матері, оскільки судом встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 виїхала за межі України та працевлаштувалася у м. Москва Російської Федерації, та відповідно не проживала постійно за місцем реєстрації. Ця довідка суперечить дійсним обставинам справи та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

На час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач мала постійний (регулярний дохід), що підтверджується довідкою №67 від 16.03.2017р. про доходи фізичної особи за 01.01.2017р., виданої ООО «Фантом», а тому аліменти визначено в часті від доходу відповідача. (а.с. 81)

Враховуючи, що відповідач має стабільний дохід, висновок суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини в частці від заробітку відповідає вимогам ст.ст. 182, 183 СК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказала, що на даний час вона проживає у місті Вінниці працює у ФОП ОСОБА_5 з окладом 4000 грн., про що надала довідку від 20 травня 2017 року. Також ОСОБА_2 підтвердила факт проживання дитини з батьком, що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ В.П. Рибчинський

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ А.Ю. Зайцев

Згідно із оригіналом

Головуючий: В.П. Рибчинський