Справа № 724/620/16-ц
Провадження № 22-ц/779/99/2017
Головуючий у 1 інстанції Руснак А.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Бойчука І.В.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю: відповідача ОСОБА_2 та його

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2 із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що внаслідок ДТП, яка відбулась 01.07.2015 року з вини відповідача, було пошкоджено його автомобіль марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1, вартість ремонту якого згідно висновку №93-10-15 від 20.10.2015 року становить 171 052 грн. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодовувати вищезазначену вартість ремонту автомобіля, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_2 171 052 грн в судовому порядку.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 171 052,83 грн, завдану внаслідок ДТП, а також 1710,52 грн судового збору.

Не погоджуючись із названим рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, ОСОБА_2 зазначає, що його належним чином не було повідомлено про розгляд справи, чим позбавлено можливості надати свої докази та заперечення на позовні вимоги ОСОБА_4 Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що винуватцем ДТП є лише він, оскільки, на його думку, вина позивача у вчиненні ДТП також присутня, оскілки останній, порушивши п.п. 12.1, 12.3 ПДР, виїхав на смугу зустрічного руху та опинився практично на узбіччі. При цьому, зазначає апелянт, суд першої інстанції навіть за наявності постанови про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_4, повинен був перевірити підстави цивільно-правової відповідальності не лише відповідача, а й вини позивача. Також апелянт наголошує на тому, що рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності було оскаржене ним до Європейського суду з прав людини. Окрім того, ОСОБА_2 вважає за доцільне призначити в даній справі судову автотоварознавчу експертизу для визначення дійсного розміру шкоди завданої автомобілю позивача, оскільки, на його думку, прийнятий до уваги судом першої інстанції висновок автотоварознавчого дослідження №93-10-15 є помилковим, оскільки не спеціалістом авто товарознавцем не враховано відомості про пошкодження автомашини позивача, відображені в протоколі огляду транспортного засобу від 01 липня 2015 року. Також апелянт вказує на те, що на час вчинення ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому позивач міг звернутися в страхову компанію для одержання страхового відшкодування. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

ОСОБА_4, будучи належним чином і завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, у засідання апеляційного суду не зявився з невідомих причин. Клопотання про відкладення розгляду справи ним не подано. Також не зявився його представник. Разом з тим, представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 безпосередньо перед засіданням апеляційного суду надіслав на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку із його захворюванням, однак належних доказів цієї обставини не надав. Оскільки поважних причин неявки у судове засідання позивача і його представника не встановлено, то колегія суддів вважає, що є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності. При цьому колегія суддів констатує, що ОСОБА_4 та його представник в засіданні апеляційного суду по даній справі надавали свої пояснення - заперечення по суті спору. Також колегія суддів враховує віддаленість суду для обох сторін, і те що дана справа перебуває у провадженні суду тривалий час.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали. Вони, зокрема, наголосили на те, що суд першої інстанції повинен був врахувати наявність вини у ДТП в діях ОСОБА_4, що призвело до збільшення об'єму пошкоджень автомашини під його керуванням. Оскаржене судове рішення просять скасувати.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2, які полягали у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, позивачу внаслідок пошкодження автомобіля було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 171 052,53 грн, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження №93-10-15. Колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав для відшкодування шкоди позивачу.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01 липня 2015 року на автодорозі Малинці-Перебиківці, Хотинського району Чернівецької області відбулась ДТП за участю автомобілів, якими керували сторони, зокрема ОСОБА_4 автомобілем ОСОБА_6, д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2 автомобілем НОМЕР_2.

Як вбачається із змісту постанови Хотинського районного суду від 09 жовтня 2015 року, залишеної без змін постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року, в діях ОСОБА_4 при цій ДТП відсутній склад адміністративного правопорушення. Натомість, в діях ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимог п.п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному звязку з настанням даної ДТП (а.с.10, 12-17). Названі вище постанови ґрунтуються на висновках судового експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 23 вересня 2015 року (копія а.с.177-181). Тобто, із вищенаведеного слідує, що у згаданій автоаварії присутня вина тільки ОСОБА_2 Тому твердження відповідача про змішану вину в ДТП колегія суддів відхиляє, оскільки воно суперечить змісту вищезазначеної постанови, а також постанові Хотинського районного суду від 06 серпня 2015 року про визнання його винним у вчиненні ДТП (а.с.11).

Однак, погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування, на думку колегії суддів, не можна з огляду на таке.

В ч.1 ст.1166 ЦК України зазначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із змісту ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №93-10-15 від 20.10.2015 року, який був покладений в основу рішення судом першої інстанції, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ОСОБА_6 складає 171 052,83 грн (а.с.22-56). Однак, колегія суддів зауважує, що вказана вартість ремонту фактично наближена до ринкової вартості названого транспортного засобу до його пошкодження (184484 грн експертне дослідження а.с.36), і була розрахована без урахування коефіцієнта фізичного зносу, що суперечить ст.29 вищезазначеного Закону. А тому даний висновок суд першої інстанції в порушення приписів ст.212 ЦПК України прийняв до уваги помилково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку було проведено судову автотоварознавчу експертизу, за результатами якої було надано висновок №151/2 від 12.04.2017 року (а.с.206-230). Згідно даного висновку вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки "Мерседец Бенц" з врахуванням переліку встановлених пошкоджень, коефіцієнта фізичного зносу деталей, що підлягають заміні, а відтак і матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню ОСОБА_2, складає 83 396 грн. Підстав для сумніву в обґрунтованості названого висновку судового експерта у колегії суддів немає.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 не мав права звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, оскільки він не являється власником (володільцем) автомобіля "Мерседес Бенц". Адже, воно суперечить ст. ст. 386, 395, 396 ЦК, згідно яких захист права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право). Про це, зокрема, роз'яснено у п. 13 Постанови Пленуму ВССУ №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року. З наведеного випливає, що особи, які володіють чужим майном на законній підставі, також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі ст.1166 та ст.1187 ЦК України правильно встановив обовязок ОСОБА_2 відшкодувати на користь ОСОБА_4 завдану шкоду внаслідок ДТП.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відшкодування розміру заподіяної ОСОБА_4 матеріальної шкоди підлягає зміні.

Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до ч.5 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313; 314; 316; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2016 року в даній справі змінити.

Зменшити розмір відшкодування заподіяної ОСОБА_4 матеріальної шкоди з 171 052 (сто сімдесят однієї тисячі пятдесят дві) грн 83 коп до 83 396 (вісімдесяти трьох тисяч триста девяносто шість) грн.

Розмір судового збору зменшити з 1 710 (однієї тисячі сімсот десяти) грн 52 коп до 833 (вісімсот тридцяти трьох) грн 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_7