РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря Райчук Б.А.

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки, мотивуючи його тим, що з 01.10.2011 року по 08.12.2016 року вона працювала найманим працівником у фізичної особи ОСОБА_2 на посаді продавця непродовольчих товарів в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_5» в м.Жмеринка. 08.12.2016 року її було звільнено за п.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін). За час роботи у відповідача позивач жодного разу не була у щорічній оплачуваній відпустці. При звільненні з роботи вона усно вимагала у відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані нею дні щорічних відпусток, але він її сплатив у якості компенсації лише 800 грн., що на її погляд є значно меншою сумою, а ніж мала б бути нарахована і виплачена. Відповідно до листа управління Держпраці у Вінницькій області під час перевірки за її зверненням щодо порушень трудового законодавства під час невиплати компенсації за невикористанні щорічні відпустки у діяльності ОСОБА_2 виявлені порушення чинного законодавства, у зв'язку чим відносно нього складено адміністративний протокол та внесено припис щодо усунення виявлених порушень чинного законодавства. Небажання відповідача добровільно сплатити їй компенсацію за невикористанні дні щорічних відпусток підтверджується також листом Управління Держпраці у Вінницькій області відповідно до якого при проведенні повторної перевірки ФОП ОСОБА_2 не виконав пункти припису, зокрема на усунення порушень ст.83 КЗпПУ не зазначив кількість днів, не нарахував та не виплатив їй компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Однак на момент звернення до суду відповідач в добровільному порядку не виплатив їй всю суму компенсації за невикористані дні щорічної відпусток. Відповідно до здійснених нею розрахунків заборгованості, сума компенсації заборгованості по невикористаних щорічних відпустках становить 4250,40 грн., однак враховуючи, що відповідач її відшкодував 800 грн., заборгованість по компенсації за невикористані дні щорічних відпусток становить 3450,40 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 3450,40 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні при вирішенні позову поклався на розсуд суду та пояснив, що ним за згодою з позивачем було відшкодовано їй 800 грн. заборгованості за невикористані відпустки.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки", регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство)(ч.1 ст.2 ЗУ «Про відпустки).

Відповідно до ст.83 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно з положеннями ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Статтею 79 КЗпП України та ст.10 Закону України «Про відпустки» передбачений порядок і умови надання щорічних відпусток. Відповідно до зазначених норм черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

В судовому засіданні встановлено, що згідно трудового договору від 01.10.2011 року укладеного між фізичною особою, яка використовує найману працю - приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1, позивач працювала продавцем непродовольчих товарів магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5» м.Жмеринка (а.с.7-8), що підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 та була звільнена за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 Кзпп України (а.с.9-11).

Згідно п.6 вказаного трудового договору, тривалість щорічної оплачуваної відпустки ОСОБА_1 складає 24 календарні дні за домовленістю (а.с.7 зв.).

Відповідно до листа управління Держпраці у Вінницькій області від 09.02.2017 року №02-Р60/02-70, під час перевірки за зверненням ОСОБА_1 щодо порушень трудового законодавства під час невиплати компенсації їй за невикористанні щорічні відпустки у діяльності ОСОБА_2, встановлено, що документованих підтверджень про надання ОСОБА_1 оплачуваних відпусток за час роботи у зазначеного підприємця та виплату компенсації за невикористані відпустки при звільненні не встановлено. Виявлено порушення чинного законодавства, у зв'язку з чим відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ч.1 ст.41 КупАП та внесено припис щодо усунення виявлених порушень чинного законодавства. (а.с.12), що підтверджується актом перевірки (а.с.14-15).

Відповідно до листа управління Держпраці у Вінницькій області від 23.03.2017 року №02-Р283/02-70, під час повторної перевірки за зверненням ОСОБА_1 щодо порушень трудового законодавства під час невиплати компенсації їй за невикористанні щорічні відпустки у діяльності ОСОБА_2 встановлено, що він не виконав пункти припису, зокрема на усунення ст.83 КЗпПУ не визначив кількість днів, не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, у зв'язку з чим відносно нього складено адміністративний протокол за ст.188-6 КупАП (а.с.13).

Відповідно до оглянутих в судовому засіданні матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.41 КУпАП, встановлено, що його визнано винним та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за триваючі порушення законодавства про працю, одним з яких зазначено, що звільненому з роботи 08.12.2016 року за п.1 ст. 36 КЗпП України продавцю непродовольчих товарів ОСОБА_1 не визначено кількість днів невикористаної щорічної відпустки та відповідно не нарахована грошова компенсація, яка виплачується при звільненні.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА у період з четвертого кварталу 2016 року по третій квартал 2016 року ОСОБА_1 отримувала виплати з заробітної плати (а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належних доказів про те, що позивачу за цей період надавалися щорічні відпустки відповідачем не надано.

Відповідач не надав графіків надання відпусток, даних про те, що позивач письмово повідомлявся про дату початку відпустки. Не надано будь-яких доказів того, що за період роботи в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_5» м.Жмеринка позивач перебувала у відпустці та отримував кошти за неї.

Тому відповідач повинен був виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки при звільненні, але така виплата не була проведена.

Статтею 110 Кзпп України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст.30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов'язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідач не надав суду розрахунково-платіжних відомостей, що засвідчують виплату грошової компенсації за надані відпустки.

Крім того, згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА на ОСОБА_1 у період з четвертого кварталу 2016 року по третій квартал 2016 року не вбачається, що за вказаний період роботи позивач отримувала виплату компенсації за невикористану відпустку, а свідчить про виплату та отримання нею стабільної заробітної плати у відповідному розмірі (а.с.16).

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсацій за невикористану відпустку провадиться згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N100 (далі - Порядок), виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців виплати компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до п.7 Порядку нарахування суми компенсації за невикористані відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, які припадають на відпрацьований період). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Що стосується кількості днів щорічної відпустки, за які необхідно виплатити компенсацію працівникові, то вони мають розраховуватися виходячи з фактичної належної йому тривалості щорічної відпустки, яка визначається пропорційно відпрацьованому ним часові.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про відпустки" тривалість відпусток незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях, при підрахунку днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу доцільно скористатися механізмом нарахування оплати за дні відпустки, закладеним у Порядку, тобто прив'язку розрахунку днів відпустки робити до календарних днів робочого року, в якому працював працівник.

Надані позивачем розрахунки компенсації за невикористану відпустку відповідають Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою КМ України від 08 лютого 1995 року №100 (а.с.17).

Відповідачем не було надано суду свого розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку.

Тому суд, приходить до висновку про стягнення із відповідача грошової компенсації за невикористані відпустки в розмірі визначеної позивачем ОСОБА_1 в сумі 3450,40 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 гривень за вимоги майнового характеру.

Керуючись ст.ст.3,10,11,58-61,88,174,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.79,83,110,233,238 КЗпП України, ст.5,10,24 Закону України «Про відпустки», ст.2,30 Закону України «Про оплату праці», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ід.н. НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1, приватного підприємця, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ід.н.НОМЕР_3, мешканки АДРЕСА_2 грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 3450 (три тисячі чотириста п'ятдесят) грн.40 коп., а також стягнути на користь держави суму судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя