Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8667/13-ц Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 5 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Житомирської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання права власності в порядку спадкування на частину добудови до житлового будинку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій, після уточнення позовних вимог, просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого 23.10.2003 року, право власності на 1/2 частину добудови до житлового будинку №3 по провулку 2-му Крошенському в м. Житомирі, яка складається з коридору 1-1 площею 7,1 кв.м, кухні 1-2 площею 10,1 кв.м, кімнати 1-7 площею 9,5 кв.м, кімнати 1-9 площею 15,5 кв.м.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Зазначає, що висновки суду щодо ненадання позивачем до суду відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну добудову не в повній мірі відповідають обставинам справи, оскільки апелянт не має правової підстави для звернення до компетентних органів із питанням про узаконення самочинного будівництва. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_3, який є відповідачем по даному позову визнав її позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.10.2003 року помер чоловік позивача - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП № 236595, виданого Богунським районним відділом реєстрації актів громадянського стану міста Житомира 29.10.2003 року (т.1 а.с.6).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.2004 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями в рівних частках майна померлого ОСОБА_4, яке складається, з 32/100 частин жилого будинку, розташованого в м.Житомирі по провулку 2-му Крошенському, 3, жилою площею 34,9 кв. м. (т.1 а.с.7)

Відповідно до нотаріально посвідченого договору про поділ спадкового майна від 13.05.2004 року (т.1 а.с.8) до ОСОБА_3 перейшло на праві особистої власності 32/100 частин успадкованого ним будинку та згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.07.2004 року за ним зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно (т.1 а.с.9).

Згідно інвентарної справи ОСОБА_4 було оформлено 09.01.2003 року замовлення на внесення поточних змін в звязку з самовільно виконаними добудовами, а саме: коридор 1-1 площею7,1 кв.м, кухня 1-2 площею 10,1 кв.м, кімната 1-7 площею 9,5 кв.м, кімната 1-9 площею 15,5 кв.м., що підтверджується відповіддю КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» № А-8689 від 14.12.2010 року (т.1 а.с.47).

Відповідно до копій технічних паспортів вбачається, що до житлового будинку №3 по провулку 2-му Крошенському в м. Житомирі у 2005 році самовільно виконані прибудови А2 (кімната 1-9 площею 15,5 кв.м), А3 (коридор 1-1 площею 7,1 кв.м, кухня 1-2 площею 10,1 кв.м, кімната 1-7 площею 9,5 кв.м) (т.1 а.с.10-14, 50-56, 74-78).

У відповідності з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За правилами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до пп. 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Згідно з абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як визначено в ч. 1- 3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

В свою чергу у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що за загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 разом з відповідачем ОСОБА_3 є спадкоємцями майна померлого чоловіка та батька ОСОБА_4 та прийняли спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом.

Разом з тим у спадкодавця не виникло право власності на добудову до житлового будинку № 3 по провулку 2-му Крошенському в м.Житомирі, що складається з коридору 1-1 площею 7,1 кв.м, кухні 1-2 площею 10,1 кв.м, кімнати 1-7 площею 9,5 кв.м, кімнати 1-9 площею 15,5 кв.м, яка є самочинним будівництвом, а отже, право власності на неї не входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 Нотаріусом не було відмовлено спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну добудову до зазначеного житлового будинку, що випливає з матеріалів спадкової справи № 225/2004 р. щодо майна померлого ОСОБА_4, заведеної Першою Житомирською державною нотаріальною конторою (т.1 а.с.162-187).

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на ті обставини, що у неї відсутні правової підстави для звернення до компетентних органів із питанням про узаконення самочинного будівництва є безпідставними, оскільки оформлення за спадкоємцями права власності на частину добудови до житлового будинку № 3 по провулку 2-му Крошенському в м. Житомирі не було предметом розгляду компетентного державного органу. Крім того, власником 32/100 частин даного жилого будинку згідно договору про поділ спадкового майна від 13.05.2004 року є відповідач ОСОБА_3, а тому вимоги про визнання за позивачем права власності на прибудови, які є приналежністю головної речі (житлового будинку) не ґрунтуються на вимогах закону.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та обєктивному зясуванні обставин справи, прав і обовязків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, зясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам. В ході апеляційного провадження докази, які впливають на правильність та правомірність прийнятого судом рішення, сторонами не надавались, що спростовує доводи апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий : Судді :