У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Хилевич С.В., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю: третьої особи ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

представника ОСОБА_7 ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_2 Миколайовчич, ОСОБА_7, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2017 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 522 665 грн. 66 коп. та 3 961,39 грн. судового збору. В решті позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 95 069 грн. 46 коп., а також судовий збір на користь державного бюджету в сумі 950 грн. 69 коп..

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі звертає увагу на процесуальні порушення, які виявились у тому, що місцевий суд прийняв до розгляду фактично нову позовну заяву ОСОБА_5, яка обґрунтована ст. 1212, 1213 ЦК України, тоді як первісний позов був нею поданий на підставі ч. 1, 2 ст. 215, 217 ЦК України та ст.. 60 СК України. Додає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання їхньої сторони, через що був заявлений відвід судді, який також відхилено безпідставно. Стверджує, що судом не були зясовані обставини, якими ОСОБА_7 обґрунтовувала свої вимоги, а також фактичні дані. Додає, що вимога про стягнення боргу в національній валюті безпідставна, оскільки долучені квитанції вказують на те, що кошти передавались в доларах США. Пояснює, що предметом доказування суд визначив внесення ОСОБА_5 грошових коштів на рахунок Банку для зарахування оплати за кредитним договором від 16.08.2006р., а тому посилання суду на такі письмові докази, як: копії квитанцій про сплату на рахунок ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів, копія заяви про видачу готівки, копії отримання переказу фізичними особами ПАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_11», копія договору про відкриття та ведення поточного рахунку в

_______________________________________________________________________________________________________________________Справа № 2-4874/08 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_12

Провадження № 22-ц 787/470/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_1

цьому банку, а також скасовану судом мирову угоду від 22.10.2008р., є неправомірними, а самі ці докази вважає неналежними та недопустимими. Звертає увагу, що частина квитанцій в матеріалах справи містись в реквізитах «платник» прізвище «ОСОБА_5М.», частина «ОСОБА_7І», в деяких прізвище «ОСОБА_5М.» зазначено від руки, а всі інші реквізити в квитанціях ідентифікують як платника лише ОСОБА_3. Заперечує посилання позивачки на те, що її батьком, ОСОБА_13 написано заяву до ПАТ «УніверсалБанк» про видачу готівки в сумі 10 000,00 грн., проте жодних квитанцій про отримання цих коштів не надано. Також пояснює, що повідомлення про отримання від ПАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_11» коштів у розмірі 2200 та 4800 доларів США не свідчать, що ці кошти були перераховані на рахунок ОСОБА_5 для погашення кредиту, так само, як і кошти, переказані її братом із Російської Федерації. Зазначає, що після укладення мирової угоди залишкова сума коштів, що підлягала до сплати складала 13 473,99 доларів США, проте подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не виконало цю вимогу, а лише при її виконанні позивачка мала б право на половину коштів 6 373,00 доларів США. Стверджує, що ОСОБА_3 не є тією особою, яка набула майно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в розумінні ст. 12 12 ЦК України. Додає, що кошти вносились на рахунок Банку і саме ОСОБА_10 є отримувачем та розпорядником коштів, а позивачка ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_7 згідно ст. 1212, 1213 ЦК України повинні звертатися із позовною заявою до ПАТ «УкрСиббанк» з вимогою про повернення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави. Пояснює, що в результаті мирової угоди за ОСОБА_2М, зареєстровано право власності на спірну квартиру, а ОСОБА_5 на була права власності на квартиру безпосередньо на підставі судового рішення про поділ майна, а підставою виникнення у відповідачки зобовязання повернути грошові кошти був кредитний договір, а не мирова угода, як це помилково вважав суд першої інстанції. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 16 серпня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №376-2005-840, за умовами якого остання отримала грошові кошти в іноземній валюті в сумі 22 500 доларів США.

Того ж дня, 16 серпня 2005 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.08.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_15 за реєстровим номером 4958.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №376-2005-840 від 16.08.2005 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» 18 серпня 2005 року було укладено іпотечний договір, за яким вищевказана квартира була передана Банку в іпотеку.

02 вересня 2005 року ОСОБА_3 уклала договір №16-197 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків із Рівненським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та було укладено, за яким передбачено відшкодування частини відсотків за кредитним договором від 16.08.2005 року № 376-2005-840 РФ АКІБ «УкрСиббанк», що надається позичальнику на придбання квартири.

Відповідно до квитанцій, виданих АКІБ «УкрСиббанк» позивачем було частково виконано зобовязання ОСОБА_3 з погашення кредиту відповідно до договору №376-2005-840 від 16.08.2005 року, на суму 5533,94 долара США, зокрема: квитанція № 20 від 05.04.2006 року на суму 320,80 доларів США з призначенням платежу погашення кредиту та відсотків ОСОБА_3 кредитний договір 376-2005-840, де в графі платник зазначено ОСОБА_5; квитанція № 19 від 04.05.2006 року на суму 312,76 доларів США з призначенням платежу погашення кредиту ОСОБА_3 договір 376-2005-840, де в графі платник зазначено ОСОБА_5; квитанція № 39 від 03.06.2006 року на суму 318,82 доларів США з призначенням платежу погашення кредиту з нарахованими відсотками договір 376-2005-840 через ОСОБА_5, де в графі платник зазначено ОСОБА_5; квитанція № 23 від 03.07.2006 року на суму 310,73 доларів США з призначенням платежу погашення кредиту та відсотків по кредиту згідно кредитного договору 376-2005-840, де в графі платник зазначено ОСОБА_5; квитанція № 21 від 03.08.2006 року на суму 316,91 доларів США з призначенням платежу погашення кредиту та відсотків по кредиту згідно кредитного договору 376-2005-840, де в графі платник зазначено ОСОБА_5; квитанція № 154 від 05.10.2006 року на суму 307,82 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_5; квитанція № 133 від 03.11.2006 року на суму 314 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 через ОСОБА_5; квитанція № 137 від 05.12.2006 року на суму 411,91 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 через ОСОБА_5; квитанція № 66 від 05.01.2007 року на суму 416,50 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 через ОСОБА_5; квитанція № 23 від 05.02.2007 року на суму 415,04 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 через ОСОБА_5; квитанція № 54 від 05.03.2007 року на суму 392,39 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 через ОСОБА_5; квитанція № 23 від 05.04.2007 року на суму 410,91 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 через ОСОБА_5; квитанція № 8 від 03.05.2007 року на суму 405 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 через ОСОБА_5; квитанція № 34 від 03.08.2007 року на суму 602,41 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_16 де в графі платник зазначено ОСОБА_5; квитанція № 62 від 04.02.2008 року на суму 577,94 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 де в графі платник зазначено ОСОБА_5;

Частину виконаного зобовязання ОСОБА_3 з погашення кредиту відповідно до договору №376-2005-840 від 16.08.2005 року, було здійснено ОСОБА_7 про що АКІБ «УкрСиббанк» було видано відповідні квитанції на загальну суму 3664,34 долара США, зокрема: квитанція № 4 від 04.06.2007 року на суму 406,62 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 де в графі платник зазначено ОСОБА_7; квитанція № 3 від 02.07.2007 року на суму 398,01 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 де в графі платник зазначено ОСОБА_7; квитанція № 7 від 03.09.2007 року на суму 598,47 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 де в графі платник зазначено ОСОБА_7; квитанція № 1 від 03.10.2007 року на суму 588,09 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 де в графі платник зазначено ОСОБА_7; квитанція № 1 від 05.11.2007 року на суму 590,21 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 де в графі платник зазначено ОСОБА_7; квитанція № 1 від 03.12.2007 року на суму 581 долар США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 де в графі платник зазначено ОСОБА_7; квитанція № 50 від 04.01.2008 року на суму 501,94 доларів США з призначенням платежу погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору 259 позичальник ОСОБА_3 де в графі платник зазначено ОСОБА_7.

Судом встановлено, що виконання зобовязань за кредитним договором № 376-2005-840 від 16.08.2005 року на суму 5 533,94 долара США було здійснено ОСОБА_5, а на суму 36 64,34 долара США ОСОБА_7.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2008 року в даній справі визнано мирову угоду, умовами якої були відмови від позову в частині переведення прав та обовязків позичальника за кредитним договором, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири і про переведення прав та обовязків покупця за договором купівлі продажу квартири.

Цією мировою угодою було визначено те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за свої спільні кошти подружжя, сплачують залишкову суму з врахуванням відсотків за кредитним договором № 376-2005-840 від 16.08.2005 року в Рівненській філії АКІБ «УкрСиббанк» від імені відповідача ОСОБА_3, а з моменту визнання мирової угоди судом, право власності ОСОБА_3 на квартиру припиняється.

5 листопада 2008 року ОСОБА_3 було подано до відділення банку №461 АКІБ «УкрСиббанк» заяву з проханням дозволити дострокове погашення кредиту за кредитним договором №0 (номер додаткової угоди від 12.08.2006 року) від 16.08.2005 року в сумі 13473,99 доларів США.

Згідно з квитанцією № 185 від 05.11.2008 року, виданою відділенням №461 АКІБ «Укрсиббанк» відбулось погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору № 259, позичальник ОСОБА_3, платник ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дав показання про те, що він особисто, разом з позивачкою, яка приходиться йому дочкою, прибув до відділення №461 АКІБ «УкрСиббанк» 05.11.2008 року з грошовими коштами для погашення залишку за кредитним договором і що саме позивачка передала до каси даного відділення банку грошові кошти, яким достроково погасила відповідний кредит отриманий для придбання квартири.

Також, ОСОБА_13, своїми показаннями підтвердив пересилання братом позивачки для неї частини грошових коштів з Російської Федерації відповідними переказами та те, що ним особисто було отримано кредит на суму в 10000 гривень для того, щоб допомогти дочці виконати умови мирової угоди.

Згідно із заявою на видачу готівки № 101В04 від 03.09.2008 року ОСОБА_13 звертався до ВАТ «УніверсалБанк» для видачі йому 10000 гривень.

Відповідно до повідомлення про отримання переказу фізичними особами від 30.09.2008 року виданого Рівненською обласною дирекцією «ОСОБА_10 ОСОБА_11», на імя позивача надійшов переказ грошових коштів в сумі 2200 доларів США з м. Нижній Новгород Російської Федерації. Одночасно, аналогічний переказ поступив на суму 4800 доларів США.

29.08.2008 року позивач звернулась до ВАТ «УніверсалБанк» з заявою №101В01 на видачу готівки на суму в 24800 гривень, після отримання якої відразу обміняла на 5300 доларів США про що свідчить відповідна квитанція № 101GA3 від 29.08.2008 року, а згідно з довідкою від 12.11.2015 року відповідний кредитний договір на зазначену суму було повністю погашено.

Отже, судом встановлено, що за умовами мирової угоди визнаної Рівненським міським судом 22.10.2008 року, позивач зобовязана була сплатити суму з врахуванням відсотків за кредитним договором № 376-2005-840 від 16.08.2005 року в Рівненській філії АКІБ «УкрСиббанк» від імені відповідача ОСОБА_3 в сумі 13473,99 доларів США що і зробила, оскільки мала таку можливість з огляду на вищезазначені обставини.

Таким чином, загальний розмір часткового виконання зобовязання ОСОБА_3 з погашення кредиту відповідно до договору №376-2005-840 від 16.08.2005 року позивачем становить 19307,93 доларів США (5533,94 + 13473,99).

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.12.2015 року на підставі ухвали Рівненського міського суду від 22.10.2008 року про визнання мирової угоди було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на квартиру і на підставі рішення Рівненського міського суду від 15.01.2014 року ухваленого в справі № 569/4307/2014, 1/2 частина квартири зареєстрована за позивачкою.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2015 року рішення Рівненського міського суду від 15.01.2014 року скасовано і ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку цього майна. Обставиною, яка була покладена в основу скасування даного рішення суду першої інстанції було те, що 06.08.2015 року, колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області було скасовано ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2008 року про визнання мирової угоди і справу направлено для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Отже позивач, усвідомлюючи що виконуючи зобовязання за ОСОБА_3 з погашення кредиту відповідно до договору №376-2005-840 від 16.08.2005 року та здійснюючи дострокове погашення кредиту на умовах визнаної судом мирової угоди, набуває право власності на квартиру, що в подальшому і було здійснено в 1/2 частині, в кінцевому результаті позбавляється цього права.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ст. 192 Глави 13 ЦК України грошові кошти є майном .

Таким чином, відповідач набула частину грошових коштів позивача та ОСОБА_7 без достатніх правових підстав, адже договору з приводу набуття грошових коштів між ними укладено не було, а їх зарахування відбулось на користь відповідача в рахунок погашення її зобовязань перед АКІБ «УкрСиббанк» згідно кредитного договору №376-2005-840 від 16.08.2005 року.

При цьому, з урахуванням того, що позивач, за умовами визнаної ухвалою суду мирової угоди набула право власності на 1/2 частку квартири за рахунок сплачених грошових коштів, а в результаті скасування даної ухвали не отримала того, на що розраховувала, у відповідача виникло зобовязання повернути грошові кошти так, як підстава за якої грошові кошти були передані для погашення кредитних зобовязань відповідача відпала.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 24 вересня 2014 року розглянув справу № 6-122цс14, предметом якої був спір про стягнення безпідставно набутих коштів. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що через відсутність договірного характеру між позивачем, ОСОБА_7 та відповідачем з приводу погашення зобовязання за кредитним договором № 376-2005-840 від 16.08.2005 року, збагачення відповідача відбулось за рахунок позивача в сумі 19 307,93 доларів США, а за рахунок ОСОБА_7 в сумі 3 664,34 долара США, які підлягають поверненню. Суд врахував також відсутність достовірних та переконливих доказів на підтвердження того, що обставини отримання позивачкою грошових коштів від відповідача для виконання кредитного зобовязання відповідача.

На підтвердження даного висновку в рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права до спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Висловлені у апеляційній скарзі доводи позивача вже були предметом оцінки суду першої інстанції.

Всі висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді : підпис ОСОБА_17

підпис ОСОБА_11

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_1