Ухвала іменем україни
17 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

за участю представника ПАТ «Альфа-банк» Гаврилюк О.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 жовтня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, поновлення строку на оскарження рішення третейського суду.

На обґрунтування заявлених вимог зазначає, що рішення третейського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», а тому вказана справа не підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, третейське застереження, яке міститься в п. 11 кредитного договору, суперечить вимогам ст. ст. 4, 5, 33, 36-39 Закону України «Про третейські суди». Вказує, що про оскаржуване рішення третейського суду дізнався лише в травні 2015 року, а копію рішення отримав 12 червня 2015 року, у зв'язку з чим пропустив передбачений законодавством термін його оскарження, який просить поновити.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року, в задоволенні заяви відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить постановлені у справі ухвали скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що 05 травня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 490065410 на суму 18 649,31 доларів США, строком користування до 05 травня 2015 року, зі сплатою процентів в розмірі 14,5 % річних. Цільове призначення кредиту за цим договором - придбання транспортного засобу.

Пунктом 11 вказаного кредитного договору зазначено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, у тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні дії цього договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Сторони домовились, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів без проведення усного слухання і виклику сторін.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 жовтня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено, стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість на суму 62 834,29 грн та 400 грн - витрати з сплати третейського збору.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк»до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, поновлення строку на оскарження рішення третейського суду.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заявником не доведено наявність правових підстав для скасування рішення третейського суду, визначених Законом України «Про третейські суди».

Проте погодитися з висновком судів першої та апеляційної інстанцій не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту справ споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Незалежно від предмета й підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 січня 2016 року № 6-2712цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У справі, яка переглядається, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, про скасування якого звернулася із заявою ОСОБА_4, ухвалено 30 жовтня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до ЗаконуУкраїни «Про третейські суди».

Відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Судипопередніх інстанцій, розглядаючи заяву ОСОБА_4, на вказану обставину не звернули уваги та відмовили в задоволеннізаяви, помилково пославшись на те, що спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та що цей спір підвідомчий третейському суду.

Таким чином, оскільки спірне рішення третейського суду ухвалене після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», а ОСОБА_4 є споживачем послуг банку, спір виник щодо стягнення з нього заборгованості за кредитом, то третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 цього Закону така справа не підвідомча.

За таких обставин висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що заявником не доведено наявність правових підстав для скасування рішення третейського суду, визначених Законом України «Про третейські суди», та є підставою для відмови у задоволенні заяви про скасування рішення не ґрунтується на законі.

З урахуванням наведеного ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2015 року та ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 336, ст. ст. 342, 344 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийТ.Л. Ізмайлова
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко