У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 23 червня 2006 року між ним та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № MKL1GA00000346, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 14 850 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом строком до 22 червня 2010 року. Проте відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 13 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 78 981,12 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 13 112,22 доларів США; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 29 613,17 доларів США; заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 117,44 доларів США; пені у розмірі 36 138,29 доларів США.

Банк просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 78 981,12 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 1 022 805 грн 50 коп.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзіПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що позивач звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Судами встановлено, що 23 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № MKL1GК00000346, згідно з яким банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти, а саме: готівкою через касу на строк з 23 червня 2006 року по 22 червня 2010 року включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 4 185 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, та комісії одноразово у момент видачі кредиту у розмірі 2 % від суми кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 договору (а. с. 8−10).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», у ОСОБА_6 станом на 13 жовтня 2014 року існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 78 981,12 доларів США (а. с. 4−6).

У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частиною 1 статті 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку із закінченням у червні 2010 року строку кредитного договору № MKL1GК00000346 виникло право на позов, проте останній скористався таким правом лише у січні 2015 року, тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності, про застосування якого було заявлено стороною у справі.

Крім того, посилання заявника касаційної скарги на те, що відповідачем у березні 2011 року погашалась кредитна заборгованість, чим було перервано строк позовної давності, спростовується матеріалами справи, оскільки згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, останній платіж за кредитним договором відповідача було здійснено 01 лютого 2010 року.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що банк пропустив строк звернення до суду з позовом, про застосування якого заявив відповідач, тому йому обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік