Ухвала іменем україни
24 травня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її дочка ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на Ѕ частки квартири № АДРЕСА_1. Вказує про те, що вона звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з тим, що право власності на квартиру зареєстровано за чоловіком ОСОБА_8 - ОСОБА_7

З урахуванням викладеного просила суд визнати за нею право власності на ј частини квартири № АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ј частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана під час шлюбу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та є спільною сумісною власністю подружжя, а тому в силу положень ст. 1261 ЦК України ОСОБА_6, яка є матір'ю померлої ОСОБА_8, має право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що хоча спірну квартиру було придбано під час перебування у шлюбі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, однак за особисті кошти ОСОБА_7, які він отримав від продажу належної йому на підставі договору дарування квартири, а тому спірна квартира є його особистою приватною власністю (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України).

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна погодитись.

Судом встановлено, що 15 листопада 1987 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб (а. с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла (а. с. 6).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є її чоловік ОСОБА_7 та мати ОСОБА_6

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_6 вказувала про те, що вона є спадкоємицею ј частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно з інформаційною довідкою від 09 листопада 2015 року, виданою КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 3598, квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 09 листопада 2012 року № 1-2722 (а. с. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті не розподілив спадщину між ними.

Встановлено, що ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 19 листопада 1996 року належала квартира АДРЕСА_2 (а. с. 84).

Вищевказана квартира була ним продана 29 жовтня 2012 року за ціною 198 099 грн (а. с. 82, 83).

19 листопада 2012 року ОСОБА_7 придбав спірну квартиру АДРЕСА_1, за ціною 163 169 грн.

Згідно з показами свідка ОСОБА_10 продавця спірної квартири, частину коштів на придбання спірної квартири було надано батьком ОСОБА_7 - ОСОБА_11

Судом встановлено, що при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_8 надавала свою письмову згоду на придбання спірної квартири у спільну сумісну власність. Право спільної сумісної власності за життя ОСОБА_8 оспорено не було, заповіт на розпорядження своєю часткою у спільній сумісній власності вона також не склала.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за позивачем - матір'ю ОСОБА_8, яка є спадкоємицею першої черги після смерті доньки, права власності на ј частину спірної квартири, оскільки суду не надано належних та достовірних доказів які б спростовували належність спірного об'єкта нерухомості до спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на зазначене вище уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини виникають з установлених обставин, дійшов помилкового висновку про належність спірної квартири до особистої приватної власності ОСОБА_7 як підставу для відмови у задоволені позову.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України та ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року скасувати, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана