Справа № 653/1262/17
Провадження № 2/653/702/17
РІШЕННЯ

іменем України

07.06.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

при секретарі Тимашовій Т.А.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом виселення,

встановив:

адвокат ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив виселити відповідача з житлового будинку, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Новоєфремівка, вул. Квіткова,42, та стягнути понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 є власницею будинку №42 по вул. Квітковій у с. Новоєфремівка Генічеського району Херсонської області. Після одруження її доньки, вона передала вказаний будинок у користування молодій сім'ї, а сама виїхала на західну України. Коли повернулась до Генічеського району, то мала намір жити у вказаному будинку, проте зять її не впустив. Після розлучення її доньки з ОСОБА_5 останній залишився сам проживати у згаданому будинку, а доньку позивача з онуками вигнав на вулицю. Виходячи із зазначеного посилаючись на житлове та цивільне законодавство, зокрема ст.ст.116, 159 Житлового кодексу УРСР, та ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, просить постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла відповідача із належного ОСОБА_4 будинку, що розташований по вул. Квітковій,42 у с. Новоєфремівці Генічеського району Херсонської області.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким у період шлюбу проживала у спірному будинку, що належить матері. Після розлучення, відповідач вигнав її з будинку, змінив замки на воротах. Не зважаючи на численні прохання матері звільнити будинок не реагує. Вказує, що у позивача існує достатньо підстав вважати, що відповідач не дбає про будинок, не сплачує комунальні послуги, а тому повинен бути виселений із займаного приміщення.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення. Суду пояснив, що дійсно будинок, у якому він на даний час проживає належить колишній тещі. У зазначений будинок вселились, коли побрались з ОСОБА_6 Після розлучення колишня дружина покинула будинок разом з дітьми, та забрала з собою частину майна. Він полишати житло не має наміру, оскільки іншого житла у нього не має.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власницею будинку №42 по вул. Квітковій у с. Новоєфремівка Генічеського району Херсонської області, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення Сокологірненської сільської ради народних депутатів за №16 від 22 червня 1994р.

У вказаному будинку прописані ОСОБА_4, ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_7 та їх діти.

Однак, зі слів представника ОСОБА_6, та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, встановлено, що ОСОБА_4 у вказаному будинку не мешкала, а надала його для проживання своїй доньці ОСОБА_6 її чоловікові ОСОБА_7 та їх дітям, а сама виїхала проживати на Західну Україну.

Також, встановлено, що ОСОБА_4 повернувшись до Генічеського району, мала намір проживати у своєму будинку №42 по вул. Квітковій у с. Новоєфремівці, проте зять її не впустив до будинку, у звязку з чим вона змушена була перебратись проживати до своєї доньки у с. Сокологірне Генічеського району.

Проте, коли донька позивача розлучилась з ОСОБА_7, останній вигнав її разом з дітьми, з належного їй будинку, поміняв замки на вороттях. Донька позивача неодноразово намагалась повернутись до будинку, однак ОСОБА_7 перешкоджав їй у цьому, а викликані у звязку з цим правоохоронці, повідомили, що вказаний спір лежить в площині цивільно-правових відносин.

У подальшому, позивач на адресу відповідача направила листа з вимогою звільнити будинок, проте останній жодним чином не реагував, та продовжує у ньому проживати, що й стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказані норми передбачають усунення будь-яких порушень права власності.

У відповідності до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Суд погоджується з позивачем в тому, що право власності є непорушним і що вона вправі вимагати від будь-кого усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження своєю власністю.

Проте основні посилання позивача зводяться до виселення відповідача із належного йому будинку за правилами житлового законодавства України - неможливість спільного проживання із відповідачем, з яким вона до речі не проживала і не проживає.

Відповідно до вимог ст. 157 Житлового кодексу УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 116 Житлового кодексу УРСР передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 12 квітня 1985р. за №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, які застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім"ї на підставі ст. 116 Житлового кодексу без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

У матеріалах справи даних про те, що до відповідача, систематично, тобто не менше двох разів, застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського впливу, немає.

Наданий представником позивача лист за підписом начальника Генічеського ВП ГУ НП у Херсонській області від 21 лютого 2017р., щодо розгляду заяви ЄО за №897 від 13 лютого 2017р., адресований ОСОБА_2, оскільки перевірка була проведена саме за її заявою та щодо факту протиправних дій її колишнього чоловіка, а не за заявою власника щодо перешкод у користуванні майном, а тому вказаний лист суд не приймає до уваги.

Відповідно до правил ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак, ні позивачем, ні його представником вказаних вимог закону не виконано і не надано доказів на підтвердження систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або систематичного порушення правил співжиття, як це передбачено ст. 116 Житлового кодексу України.

Твердження позивача про невиконання відповідачем обов'язків по оплаті житлово-комунальних послуг як про підставу задоволення позову є необґрунтованим, оскільки обов'язок по оплаті житлово-комунальних послуг є солідарним, тому у випадку сплати одним членом сім'ї наймача коштів дає підстави для виникнення у нього права регресної вимоги до інших членів сім'ї.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, у звязку з їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_4 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_10