АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1972/16-ц 22-ц/774/840/К/17
Справа № 213/1972/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/840/К/17 суддя Кузнєцов Р.О.
Категорія № 33 ( ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_2, представника прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача Державної казначейської служби України та представника позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Державної Казначейської Служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_4, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_6,звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської Служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.11.2011 року він був затриманий працівниками СБНОН Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Зі сторони працівників міліції до нього застосовувались засоби фізичного та психічного тиску, з метою змусити його зізнатись у вчиненні злочину. Постановою судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11.11.2011 року йому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За час знаходження в слідчому ізоляторі працівники міліції та адміністрація слідчого ізолятора застосовували до нього психічний тиск. Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу 29.05.2012 року змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Отже, з 09.11.2011 року по 02.09.2015 року він знаходився під слідством та судом, обвинувачувався у вчиненні злочину, протягом 3 р.9 міс.25 днів (46 місяців), з яких 6 місяців та 20 днів - знаходився під вартою.

Незаконні дії працівників досудового слідства, прокуратури та суду заподіяли йому значну моральну шкоду, що викликала глибокі моральні страждання, душевні переживання, занепокоєння, нервування, сором, страх, відчай, було порушено його право на свободу та особисту недоторканність, тому ОСОБА_4, просив суд у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на свою користь 5000000 грн.

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом у серпні 2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.11.2011 року був затриманий працівниками СБНОН Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. Після затримання зі сторони працівників міліції до нього застосовувались засоби фізичного та психічного тиску. Постановою судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18.11.2011 року ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу 29.05.2012 року змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд. Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01.08.2013 року по сфальсифікованій справі його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки з випробувальним строком на 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.10.2013 року вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01.08.2013 року було скасовано, а справу направлено прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу для додаткового розслідування.

Постановою прокуратури м. Кривого Рогу від 02.09.2015 року кримінальне провадження внесено до ЄРДР № 0001989 від 16.11.2013 року відносно нього за ознаками ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, закрито у звязку із не встановленням достатніх підстав доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати. З 09.11.2011 року по 02.09.2015 року ОСОБА_5 знаходився під слідством та судом протягом 3 р.9 міс. 25 днів (46 місяців) , з яких 6 місяців 13 дн. під вартою. Незаконні дії працівників досудового слідства, прокуратури та суду в заподіяли йому, ОСОБА_5 моральну шкоду, що викликала глибокі моральні страждання, душевні переживання, занепокоєння, нервування, сором, страх, відчай, було порушено його право на свободу та особисту недоторканність. Тому просив суд у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на свою користь 5000000 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2017 рокупозовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволені частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожному по 147200 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що позивачами не надано доказів заподіяння моральних страждань в чому вони виразилися. Визначений судом розмір не відповідає засадам виваженості та справедливості.

В апеляційній скарзі представник позивачів посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про зміну рішення суду, шляхом збільшення стягнутої суми в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вважає визначений судом розмір не відповідає стражданням позивачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивачів ОСОБА_6 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга Державної казначейської служби України частковому задовольнню, з наступних підстав.

Судом установлено, та підтверджується матеріалами справи, що постановою слідчого СВ Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10.11.2011 року порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України.

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробувальним терміном, строком на 3 роки. За ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_5 виправдано. ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна (том 1 а.с 11-23).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.10.2013 року вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2013 року відносно ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 скасовано, кримінальну справу направлено прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування з підстав вказаних в мотивувальній часті ухвали ( том 1 а.с.24-28).

Постановою прокурора прокуратури м. Кривого Рогу від 02 вересня 2015 року закрито кримінальне провадження №0001989 від 16.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, відносно ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати (том 1 а.с.29-38).

Вважаючи, що внаслідок закриття кримінального провадження в звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді, притягнення позивачів до кримінальної відповідальності, їх затримання та тримання під вартою, а також перебування позивачів під слідством та судом є незаконним, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись з позовом про стягнення за рахунок Державного бюджету України моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до відповідальності та триманням під вартою, з посиланням на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5та стягуючи на їх користь по 147200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду порушено право позивачів на свободу та особисту недоторканість, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди, що виявилась в душевних стражданнях, які зазнали позивачі у зв'язку з притягненням їх до кримінальної відповідальності, перебуванням під вартою, підпискою про невиїзд, пов'язаними з цим обмеженнями в його житті, в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушені соціальних зв'язків, в пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху тощо.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, однак не може погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром стягнутої моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», провадиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на положення ст. 23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості.

Встановивши, що кримінальне провадження відносно позивачів закрито постановою прокуратури м.Кривого Рогу від 02 вересня 2015 року у звязку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та вичерпано можливості їх отримання, взявши до уваги, що позивачі перебували під судом та слідством впродовж 46 міс. та що до кожного з них, було застосовано запобіжий захід у вигляді тримання під вартою та підписки про невиїзд, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового її задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року справа № 6-2203 цс15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом із тим, колегі суддів вважає необхідним при визначенні розміру компенсації моральної шкоди застосувати положення ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №17774-VШ від 06 грудня 2016 року, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

З урахуванням періоду перебування позивачів під слідством та судом на протязі 49 місяців, розмір компенсації моральної шкоди, становитиме 73600 грн., з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, який з 01 січня 2017 року становить - 1600 грн., виходячи з розрахунку 49 місяців х 1600 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у суммі 147200 грн. є значно завищеним та у два рази перевищує встановлений законодавством мінімум.

З урахуванням роз'яснень викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності, ураховуючи загальний обсяг перебування під слідством, перебування під вартою, негативних наслідків, що настали, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 моральної шкоди з 147200 грн. до 73600 грн., кожному, тому на підставі положення п.п.1,3 ч.2 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. 303, 307 ст.309 ч.1 п.3,ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_6 відхилити. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2017 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди з 147200 грн. до 73600 грн. стягнутий на користь кожного з позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_8