УХВАЛА

28.09.2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Дорошинської В.Е.

за участю секретаря Сікорської Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Атласмана - ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу - ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до Атласмана - ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу - ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування.

Адвокат ОСОБА_1, подав до суду заяву про забезпечення позову, якою просить накласти арешт на 75/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Демяна Бідного,122 та земельну ділянку кадастровий №:31:005:0058, що є невідємною частиною вищевказаного домоволодіння та розташованої за вищевказаною адресою.

Ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 та ч.2 статті 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно роз'яснень, що надані в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати недійсним договір дарування оспорюванного майна.

Враховуючи, що для вжиття заходів забезпечення позову досить обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду та зважаючи на це, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на 75/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташоване за адресою: м. Херсон вул.Демяна Бідного, 122 та земельну ділянку кадастровий номер №:31:005:0058, що є невідємною часткою домоволодіння розташованого за адресою: м. Херсон вул. Демяна Бідного,122.

Заборонити до набрання судовим рішенням законної сили, будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо 75/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташоване за адресою: м. Херсон вул.Демяна Бідного, 122 та земельної ділянки кадастровий номер №:31:005:0058, що є невідємною часткою домоволодіння розташованого за адресою: м. Херсон вул. Демяна Бідного,122.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.Е. Дорошинська