АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4892/17 Справа № 202/4792/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Індустріальна районна у місті Дніпропетровську рада, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Індустріальна районна у місті Дніпропетровську рада, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення відмовлено (а.с.107-110).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4, яка інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі (а.с.118-124).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного

Як встановлено судом першої інстанції, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_9, відомості про якого внесені згідно ч.1 ст.135 СК України та ОСОБА_8, яка Рішенням Індустріального районного суду від 27 серпня 2009 року позбавлена батьківських прав (а.с.9,10-11).

ОСОБА_4, на підставі Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради № 457 від 19 вересня 2009 року, є опікуном малолітньої ОСОБА_5, якій, цим же рішенням, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Відповідно до п.3 вищезазначеного рішення визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з опікуном ОСОБА_4 за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Гагаринська, буд.76.

Згідно п.4 цього рішення, з метою захисту житлових прав малолітньої ОСОБА_5, відновлення її права на проживання та користування житлом за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 було надано дозвіл на здійснення реєстрації підопічної ОСОБА_5 за вищезазначеною адресою, де вона була зареєстрована та мала право користування житлом (а.с.101-102).

Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради № 578 від 20 листопада 2009 року за малолітньою ОСОБА_5В, закріплено житло за адресою: АДРЕСА_1, в якому вона проживала і була зареєстрована з матірю ОСОБА_8В.(а.с.7).

Разом з цим, 25 січня 2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2012 року (справа №0417/2-342/2012) вищезазначений договір купівлі-продажу був визнаний недійсним та зобовязано ОСОБА_8 та ОСОБА_6 повернути другій стороні в натурі все, що вони отримали на виконання даного договору купівлі-продажу (а.с.8).

Спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_6, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.58).

Згідно довідки № 2790, виданої 04 липня 2016 року КВЖРЕП Індустріального району в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_6 з березня 2010 року, ОСОБА_7 з червня 2011 року та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 з червня 2011 року (а.с. 12).

Факт реєстрації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вищезазначеною адресою також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Дніпропетровській області (а.с.16,17).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції керувався ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ч.7ст. 7 СК України і виходив із того, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі на законних підставах, позовних вимог про визнання їх такими, що втратили право користування цією квартирою не заявлено, доказів перешкоджання малолітній ОСОБА_5 у користуванні спірною квартирою не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В якості способу захисту права ОСОБА_5 обрано механізм, передбачений ст. 391 ЦК України - усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном.

Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна.

Посилання апелянта, що суд не застосував положення ст. 391, 405 ЦК України до спірних правовідносин, є необґрунтованим, оскільки відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності вимог позивача, а не відсутності права на звернення до суду в спосіб обраний останньою.

Питання виселення відносяться до категорії житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, предметом доказування є втрата права на житло або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачі вселилися в спірне помешкання, на законних підставах.

Позивачкою не надано жодних доказів та в позові не міститься жодних посилань на перешкоджання малолітній ОСОБА_5 у користуванні спірною квартирою, а відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 391 ЦК визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

В апеляційній скарзі апелянт також не наводить жодних доводів в обґрунтування своїх позовних вимог та не зазначає в чому саме полягає перешкоджання малолітній ОСОБА_5 у користуванні спірною квартирою та порушення норм матеріального права, яких припустився суд першої інстанції, що є підставою для скасування або зміни рішення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне розяснити апелянту її право на звернення до суду з відповідним позовом за умови належного обгрунтування та надання доказів перешкоджання малолітній ОСОБА_5 у користуванні спірною квартирою з боку відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: