Номер провадження 2/229/1394/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 жовтня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Польської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку і моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_125 липня 2017 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку і моральної шкоди.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що з 06 липня 1989 року по 17 квітня 2017 року він працював у Державному підприємстві «Донецька залізниця» депо ст.Ясинувата.

Але при звільненні з ним не було зроблено повного розрахунку, а саме заборгованість по заробітній платі складає 45 399,77 гривень.

Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 45 399,77 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 25 902,60 грн. та 10 000, 00 грн. за завдану йому моральну шкоду.

Позивач ОСОБА_1 не з'явився у судове засідання, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить підпис на розписках уповноваженої особи, але заяву про відкладення розгляду справи не надали, причини поважності неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.

Судом було встановлено, що позивача ОСОБА_1 06 липня 1989 року було прийнято до вагонного депо станції Ясинувата Донецької залізниці на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу. 05 грудня 1989 року звільнений у зв'язку із призивом до військової служби(а.с.10) .

03 січня 1992 року позивача знову прийнято до локомативного депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу. 22 лютого 1993 року його переведено помічником машиніста електровозу, 11 березня 1993 року переведено на посаду помічником машиніста електропоїзду. З 14 жовтня 1996 року по 20 березня 1997 року навчався на курсах машиністів електровозу після чого 01 жовтня 2001 року позивача переведено на посаду машиніста електропоїзду (а.с.11-12).

17 квітня 2017 року позивача звільнено з займаної посади машиніста електропоїзду за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.12-13).

Згідно зі ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК Україн икожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду довідку № 249/04 від 26 квітня 2017 року, видану Державним підприємством «Донецька залізниця» про наявність заборгованості по заробітку у сумі 45 399, 77 грн. (а.с.14).

Тому суд, вважає за можливе стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період лютий 2016 року року - квітень 2017 року в сумі 45 399,77 грн.

Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за період з 18 квітня 2017 року по 18 липня 2017 року у сумі 25 902,60 грн.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що позивача було звільнено 17 квітня 2017 року, згідно ст.116 КЗпП у день звільнення сплачуються усі належні робітнику суми, якщо вони не сплачені, відповідно до ст. 117 КЗпП нараховується середній заробіток.

Тобто середній заробіток стягується за період з квітня 2017 року і по день повного розрахунку, але позивач просить стягнути середній заробіток за період з 18 квітня 2017 року по 18 липня 2017 року.

За період з 18 квітня 2017 року по 18 липня 2017 року затримка виплати заробітної плати.

Згідно ст. 50 КЗпТ нормальна тривальність робочого часу працівників не може перевищувати 40 (сорока) годин на тиждень. Що відповідно дорівнює 5 (пяти) календаним дням з восьмигодинним робочим днем.

Згідно п.п.2-4 п.8 Положення Порядку обчислення середньої заробітної плати (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року з наступними змінами і доповненнями) середньо денний заробіток позивача на момент звільнення, складає 281,55 грн.

Таким чином, середній заробіток позивача за 71 робочий день склав 19 990,05 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто грн. 05).

Крім того, відповідно до Постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі №6-2159цс15, зроблено правовий висновок, який є обовязковим для застосування судами загальної юрисдикції, про наступне.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна та невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Згідно зі статтею 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р та від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, де здійснювалась антитерористична операція, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та які розташовані на лінії зіткнення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач Державне підприємство «Донецька залізниця» знаходиться по вул. Привокзальна, 22 в м. Красний Лиман Донецької області, яке не входить до вищезазначеного переліку та не є територією проведення антитерористичної операції.

Відповідачем не доведено суду належних підстав для звільнення його від відповідальності.

У відповідача не виникло обставин непереборної сили, які унеможливили виконання ним зобов'язань як роботодавця обов'язків щодо виплати заробітної плати позивачу.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України відбулася з вини Державного підприємства «Донецька залізниця».

Оскільки відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу добровільно всі суми, що належать йому від підприємства, зазначені суми підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.

Суд вважає, що відповідачем були порушені законні права позивача, які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації життя.

Враховуючи ступінь моральних страждань позивача, розмір компенсації та середнього заробітку за затримку виплати, суд вважає можливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

В зв'язку з тим, що позов задоволено частково, а позивача на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року від сплати судового збору звільнено, то відповідно ст. 80 ЦПК України судовий збір у сумі 1600,00 грн. підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

На підставі ст. ст.10, 11, 58, 59, 60, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, на підставі ст. ст. 74, 75, 83, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку і моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця», , що знаходиться по вул. Привокзальна,22 в м. Красний Лиман Донецької області, на користь ОСОБА_1 заробітну плату у сумі 45 399 (сорок п'ять тисяч триста дев'яносто дев'ять) грн. 77 коп., середній заробіток у сумі 19 990 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 05 коп., моральну шкоду у сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця», , що знаходиться по вул. Привокзальна,22 в м. Красний Лиман Донецької області, до ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код банк отримувача ГУДКУ у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001 код класифікації доходів бюджету 22030106 судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасовано за заявою відповідача поданою протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Є. В. Петров