Справа № 643/3240/17
Провадження № 2/643/3066/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2017 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Погасій О.Ф., за участю секретаря Бровкіної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту спільного проживання, спільного господарства побуту та бюджету та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

До суду 10 березня 2017 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту, спільного проживання однією сімєю неї з ОСОБА_3, факту ведення спільного господарства побуту та бюджету з 1999 року по 19.06.2016 року; та про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.06.2016 р. помер ОСОБА_3 у віці 47 років. З 1999 року вони з ОСОБА_3 проживали однією сімєю у цивільному шлюбі, без реєстрації, під час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони мали спільний бюджет, побут, спільно придбали майно, вели спільне господарство. 21.03.2011 р. за договором дарування ОСОБА_4 подарувала їй та ОСОБА_3 трьохкімнатну квартиру житловою площею 41,2 кв.м., загальною площею 63, 1 кв.м., корисною площею 61 кв.м., по 1/2 частині кожному. Під час хвороби ОСОБА_3 вона опікувалась над ним, а після його смерті займалась похованням та несла матеріальні витрати. Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина, що складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2. У прийнятті заяви про прийняття спадщини їй було відмовлено.

25 квітня 2017 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача ОСОБА_2 міської ради, в яких відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити через недоведеність позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не надала доказів її звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій; доказів сумісного проживання та ведення спільного господарства, спільного бюджету; доказів про реєстрацію права власності на спірну квартиру (а.с.23-26).

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, причину неявки суду не повідомив, в звязку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та вирішує справу на підставі наявних в ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 12.03.2001 р. ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийняли у дар в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_2 (а.с.8).

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 14.11.2016 року, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 з 18.09.2002 року, її син ОСОБА_6, з 01.10.2002 р. та ОСОБА_3 з 18.02.2004 р., який знятий з реєстрації 23.07.2016 р. (а.с.5).

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно разом проживали у подарованій ним квартирі разом з сином позивача ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 займалась його похованням та несла повязані з цим витрати (а.с.38,39).

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які показали, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали разом однією сімєю з 1999 року по день смерті ОСОБА_3 19.06.2016 р., вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, опікувались один про одного.

Крім того, в судовому засіданні була допитана ОСОБА_1, яка як свідок, показала, що вона та померлий 19.06.2016 р. ОСОБА_3 з 1999 року по день смерті ОСОБА_3 проживали однією сімєю, мали спільний побут, бюджет, вели спільне господарство, крім того, померлий не мав власних дітей та виховував її сина ОСОБА_6 від першого шлюбу, батьки ОСОБА_3 померли ще до його смерті.

Факт спільного проживання однією сімєю та ведення спільного господарства, побуту, бюджету ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 1999 року та по день смерті ОСОБА_3 по 19.06.2016 р. підтверджується зібраними по справі доказами та показами свідків.

Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

ОСОБА_3 помер 19 червня 2016 року у віці 47 років, причина смерті крововилив у головний мозок (а.с.7,37).

Квартира АДРЕСА_2 житловою площею 41,2 кв.м., загальною площею 63,1 кв.м., корисною площею 61,0 кв.м. зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_1, по 1/2 частині кожному, на підставі договору дарування квартири від 12.03.2001 року. Право власності зареєстровано в КП «ХМБТІ» за р. № П-5-36537 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у виді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, що належала йому на праві приватної власності.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовяжи, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до положень ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш пяти років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Згідно листів Одинадцятої ХДНК та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину), після померлого 19.06.2016 р. ОСОБА_3, який мешкав АДРЕСА_3, заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не надходило, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Оскільки позивач проживала разом з спадкодавцем ОСОБА_3 однією сімєю більше пяти років з часу відкриття спадщини, вона є спадкоємцем за законом четвертої черги на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані, доведені та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1222, 1258, 1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 16, 57-60, 169, 212-215, ст. 256 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту спільного проживання, спільного господарства побуту та бюджету та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживали однією сімєю, вели спільне господарство побуту та мали спільний бюджет з 1999 року по 19 червня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 19 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ф. Погасій