Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2017 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Сенаторов В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2, у якому просить: 1) розірвати шлюб, 2) визначити місце проживання малолітньої дитини та 3) стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття.

Дослідивши заяву, оглянувши додані до неї докази, вважаю, що її необхідно залишити без руху з таких причин.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановлюються у розмірі 0,4 відсотка прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.).

Позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру, одна з яких вимога про стягнення аліментів на дитину, від сплати судового збору за яку позивач звільняється.

Що сосується вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Оскільки за ч. 3 ст. 6 ЗУ "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру, позивач повинна сплатити за дві вимоги немайнового характеру окремо у розмірі 1280 грн. (640 грн. + 640 грн.)

Для підтвердження сплати судового збору позивачу необхідно надати оригінали квитанцій, оскільки у матеріалах справи наявна лише копіяплатіжного доручення про сплату судового збору у розмірі 640 грн., тобто за одну вимогу немайнового характеру.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року... Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч. 5 ст. 119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119-121 ЦПК України або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви в 3-денний строк з дня отримання ухвали.

Роз'яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -