РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Бондарчука В.В.,

при секретарі Тузенко А.О.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача 70 147,58 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 20 000, 00 заподіяної моральної шкоди, 750,00 грн. витрат за проведення експертизи та 3400,00 грн. витрат за надання юридичної допомоги по складанню позовної заяви та захист інтересів в суді.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.09.2014 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Форд», рухаючись у м.Житомирі по вул.Леваневського, яка є другорядною дорогою, на перехресті з головною дорогою, не надав перевагу в русі автомобілю «Сітроен», власником якого є позивач, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення автомобілів, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Шевченківський районний суд м. Києва в своїй постанові вказав, що ОСОБА_2 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме: порушив Правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Внаслідок ДТП автомобіль «Сітроен» отримав значні механічні пошкодження та згідно висновку вартість заподіяного позивачеві матеріального збитку становить 120 147,58 грн. Оскільки відповідач застрахував свою цивільну відповідальність, тому частину збитків у сумі 50 000,00 грн. відшкодовано страховою компанією «Провідна». Однак, відповідач не бажає добровільно відшкодовувати заподіяні внаслідок ДТП збитки у сумі 70 147,58 грн.

Внаслідок вищевказаної ДТП позивачу, крім матеріальної шкоди, завдано шкоди моральної, яка полягає в тому, що останній нервував, хвилювався, був порушений його життєвий ритм, він змушений був витрачати свій час для вирішення питання оцінки завданої шкоди та оформлення відповідних документів. Також вказав, що зазначений автомобіль використовувався ним для роботи, тому пошкодження автомобіля створило певні незручності та негативно вплинуло на матеріальне забезпечення сімї, а тому оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з тих підстав

, що позивачем не доведено розмір отриманих матеріальних та моральних збитків, а отже позовні вимоги є явно завищеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП закрито. Цим

рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 11.09.2014 року о 20 год. 15 хв., керуючи автомобілем марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Житомир, рухаючись по вул. Леваневського, яка є другорядною дорогою, на перехресті з вул. Східна, яка є головною дорогою, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п.16.11 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Також, в даному рішенні зазначено, що ОСОБА_2 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме: порушив Правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с. 7).

Власником автомобіля НОМЕР_3 є позивач

ОСОБА_1, його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідно до договору (полісу) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на підставі страхового акту № (а.с. 17).

ПрАТ СК «Провідна» виплатило позивачу завдану шкоду в розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 25.03.2015 року (а.с. 18).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3937 від 28 квітня 2015 року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_4, в результаті його пошкодження при ДТП складає 120 147,58 грн. ( а.с.8-14).

Понесення позивачем витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 750,00 грн. підтверджується довідкою №049 від 28.04.2015 року (а.с.20).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи автомобіля НОМЕР_4 №62 від 30 червня 2016 року встановлено, що розмір матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_1 внаслідок пошкодження під час ДТП 11.09.2014 року належного йому автомобіля марки «Сітроен» д.н.з. АМ 8111 Вс становить 118899,00 грн. ( а.с. 95-107).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах: а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 1 березня 2013 року №4 зазначається, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки внаслідок протиправних дій відповідача пошкоджено майно позивача, чим завдано матеріальні збитки, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи, у розмірі 118 899,00 грн., різниця між фактичним розміром завданої шкоди і страховим відшкодуванням становить 68 899,00 грн. (118 899,00 грн. 50 000,00 грн.); для повного відшкодування завданої шкоди обовязок сплатити зазначену різницю покладено саме на відповідача, тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача завданих матеріальних збитків підлягає до часткового задоволення в сумі 68 899,00 грн. Позовна вимога про стягнення витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 750,00 грн. (а.с.20) та 2000 грн. (а.с.131) підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обставини, які підтверджують вину відповідача, вказані вище. Між моральною шкодою та діями відповідача є прямий причинний зв'язок, оскільки моральна шкода була результатом його винних дій, внаслідок ДТП пошкоджено майно позивача, порушено його нормальний ритм життя та праці, позивач докладав додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Разом з тим, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є занадто завищеними, а тому підлягають задоволенню у меншому розмірі, а саме - 8000 грн., з врахуванням характеру та тривалості вказаних правовідносин, стягує її з відповідача.

Також обгрунтованою є вимога про відшкодування витрат на правову допомогу

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, з квитанції до прибуткового касового ордеру №39 акту вбачається, що позивачем було сплачено 3 400,00 грн. на юридичні послуги, тому суд вважає заявлені позивачем витрати на правову допомогу обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 68 898 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 8 000 грн. моральної шкоди, що разом становить 76 898 (сімдесят шість тисяч вісімсот дев"яносто вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 345 грн. 08 коп. судових витрат.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В. В. Бондарчук