Справа № 128/969/17 Провадження № 22-ц/772/1520/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14.04.2017 року за матеріалами позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу) ОСОБА_4, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися у суд з позовом до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс-судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу) ОСОБА_4, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.04.2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_2 до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс - судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_4, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати і повернути справу в суд першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі в іншому складі суду.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що подана позовна заява ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Однак, судова колегія вважає, що зазначений висновок суду не у повній мірі відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися у суд першої інстанції з позовом до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс-судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу) ОСОБА_4, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди.

Судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позов поданий позивачами до судді Ан О.В. не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, з таких підстав.

Згідно із ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-3139цс16, яка повинна враховуватися судами відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, зазначає, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Пленум Верховного Суду України у розясненнях, викладених у п. 10 постанови від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» звертає увагу судів на те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс15 зазначив, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обовязок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс-судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу) ОСОБА_4, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції залишив поза увагою, що вимоги позову до Державного казначейства України, який представляє державу у правовідносинах по відшкодуванню шкоди заподіяної судом (суддею) можуть бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції не може бути залишена у силі та підлягає скасуванню, а матеріали справи направленню до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі відповідно до вимог ст.ст. 119-122 ЦПК України.

Що стосується розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги, судова колегія зазначає, що Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у розясненнях, викладених у п. 37 постанови від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами і доповненнями) звертає увагу судів на те, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14.04.2017 року за матеріалами позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу) ОСОБА_4, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди - скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

ОСОБА_6 Шемета

Згідно з оригіналом.

Головуючий А. Ю. Зайцев