Справа № 344/6906/17
Провадження № 2/344/2736/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Татарінова О.А.,

при секретарі c/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 10311,30 грн., стягнення судових витрат.

Представник позивача просив позов задовольнити, подав заяву про завершення розгляду справи без його участі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, а тому, виходячи з того, що відповідачі про причини неявки суд не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобовязання по оплаті наданих послуг теплопостачання.

Судом встановлено, що ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» проводить господарську діяльність в т.ч. у сфері теплопостачання, та надає послуги до будинку, де знаходиться квартира відповідачів, що не спростовано належними доказами.

В квартирі АДРЕСА_1 проживають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджено розрахунком позивача та довідкою з адресного бюро (а.с.6-7, 32).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме як вже зазначалось Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі усного договору про надання послуг з теплопостачання є зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Заборгованість по даних послугах відповідачів, за розрахунком позивача, становить 10311,30 грн (а.с.7-8), з яких 6499,74 грн заборгованість по централізованому опаленні, 3811,56 грн заборгованість на надані послуги гарячого водопостачання.

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 21.04.2015 року було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТзОВ «СТЕК» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 2675,45 грн.

До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5, який помер 07.11.2015 року (а.с.14).

Згідно відомості про забезпеченість житловою площею станом на 18.03.2016 року в квартирі АДРЕСА_2 проживало три особи ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а заборгованість становила 886,89 грн (а.с.15).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27.04.2017 року було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 та ОСОБА_3

03.07.2017 року відповідач 1 ОСОБА_2 направив до суду листа, який суд трактує як заперечення проти позову. В даному листі відповідач 1 вказує, що проживає з січня 2000 року у селі Розтоки, Косівського району, а не в квартирі по вул.. Коновальця, тому не визнає позовні вимоги позивача. На підтвердження вказаного, відповідач надав довідку Розтоківської селищної ради від 26.06.2017 року, в якій вказано, що ОСОБА_2 фактично проживає у с.Розтоки, але не зареєстрований тут.

Однак, суд звертає увагу на те, що місцем реєстрації відповідача 1 залишається квартира АДРЕСА_3, що не заперечується сторонами.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, хоча і без договору, є зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані до будинку послуги.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер невідомий, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - невідомий, на користь ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», м. Івано-Франківськ, вул.. Індустріальна, 34, , заборгованість за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 28.02.2017 року в сумі 10311,30 грн. (десять тисяч триста одинадцять гривень 30 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер невідомий, на користь ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», м. Івано-Франківськ, вул.. Індустріальна, 34, , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - невідомий, на користь ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», м. Івано-Франківськ, вул.. Індустріальна, 34, , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 800 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Татарінова О.А.