22-ц/775/359/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря - Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, треті особи: ОСОБА_4, Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:

17 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

18 квітня 2017 року позивачкою подано уточнену позовну заяву про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та зняття арешту з майна, третіми особами зазначені ОСОБА_4 та Лівобережний ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області.

18 квітня 2017 року ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення даного позову шляхом зупинення продажу Лівобережним ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області арештованого майна, яке придбане під час шлюбу подружжя, а саме -3/25 частини комплексу нежитлових приміщень ринку «Київський», розташованого за адресою: м.Маріуполь, вул.Київська, 31, який належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 листопада 2004 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Скалун Р.В. за №3836; та транспортні засоби: RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_3 та RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_1, які належать ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів виданих 22.07.2014 року та просила накласти арешт на дане майно.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 21 квітня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено продажу Лівобережним ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області арештованого майна : 3/25 частини комплексу нежитлових приміщень ринку «Київський», розташованого за адресою: м.Маріуполь, вул.Київська, 31, який належить відповідачу ОСОБА_3 підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 листопада 2004 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Скалун Р.В. за №3836; транспортні засоби: RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_3 та RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_1, , які належать ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів виданих 22.07.2014 року. В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 носять не конкретний характер, ціна позовних вимог не визначена, через що неможна прийти до висновку про відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявниця, позовним вимогам.

Зазначає, що суд першої інстанції з порушенням ст. 31 ЦПК України прийняв до розгляду змінені позовні вимоги ОСОБА_2 від 18 квітня 2017 року, оскільки таке право позивача передбачено до початку розгляду судом справи по суті. Також вважає, що суд не взяв до уваги приписи п 1-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», яким передбачено, що за змістом ч.1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

У судове засідання апеляційного суду сторони вдруге не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом отримання 23 травня 2017 року телефонограм, зареєстрованих в журналі телефонограм за 23.05.2017 року № 1060 -1064, тому суд відповідно до ч.2 статті 305 ЦПК України розглядає справу за відсутність сторін.

Апелянтом ОСОБА_6 та її представником ОСОБА_7 вдруге надано клопотання,в якому вони просять відкласти розгляд справи у зв'язку із занятістю представника третьої особи ОСОБА_7 в іншому судовому процесі.( а.с. 77,82)

Відхиляючи дане клопотання судова колегія виходить з наступного.

Згідно статті 305 ЦПК України Апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія 23 травня 2017 року задовольнила клопотання третьої особи ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи, та справу призначено на 30 травня 2017 року.

За змістом статті 303 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом п'ятнадцяті днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

30 травня 2017 року спливає п'ятнадцятиденний строк розгляду даної справи, клопотання про подовження процесуальних строків сторонами не заявлено , отже підстав для відкладення розгляду справи - не має.

Заслухавши суддю - доповідача,дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту шляхом зупинення продажу Лівобережним ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області арештованого майна, яке придбане під час шлюбу подружжям ОСОБА_2.

Заява мотивована тим, що на примусовому виконанні в Лівобережному ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області перебуває виконавче провадження за виконавчими листами, виданими Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 340000 гривень. На виконання рішення суду державним виконавцем арештоване майно боржника, ? частки якого належить їй, як дружині, на праві приватної власності. Оскільки спірне майно арештоване та проводиться його реалізація, що у подальшому унеможливить виконання рішення суду за поданим позовом, просить зупинити продаж даного майна.

Судом встановлено, що у Лівобережному ВДВС міста Маріуполя знаходиться зведене виконавче провадження на підставі виконавчого листа за № 2/265/1867/16 від 06.12.2016 року,виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя,про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 340 000,00 грн. 08.12.2016 року постановою державного виконавця в межах вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника - ОСОБА_3, зокрема, на 3/25 частини нежитлових приміщень ринку «Київський», розташованого за адресою: м.Маріуполь, вул. Київська, 31, а також автомобілі: RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_3 та RENAULT KANGOO, д/н НОМЕР_1 (а.с. 64-66).

Згідно постанови державного виконавця за № 5/967/17(37) від 24.01.2017 року вказане майно описано та арештоване.( а.с.58-59)

Крім того, в рамках виконавчого провадження здійснена оцінка 3/25 частини нежитлових приміщень ринку «Київський», розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Київська, 31 та суб'єктом оціночної діяльності складений висновок про його вартість. ( а.с. 65-66)

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" визначає порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації . Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та роз'яснень, наданих у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення ,дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За приписами пункту 5 частини першої статті 152 ЦПК України ,відкривши провадження у справі про визнання права власності та/або зняття арешту з майна, суддя в порядку забезпечення позову за відповідною заявою може зупинити продаж арештованого майна.

При цьому, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, прийнявши до розгляду позовні вимоги позивача про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, суд вірно керувався приписами пункту 5 частини першої статті 152 ЦПК України щодо можливості застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна.

При цьому, зважаючи на обставини даної справи, сам факт опису, арешту, здійснення оцінки майна(нежитлового приміщення) свідчать про реальну можливість його продажу та є достатньо обґрунтованим доводом заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Доводи апелянта, що суд з порушенням ст. 31 ЦПК України прийняв до провадження змінені позовні вимоги позивача про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, не можуть бути предметом обговорення у даній справі, оскільки усі заперечення на ухвали суду( письмові та усні), що не оскаржуються окремо від рішення суду, включається до апеляційної скарги на рішення суду.( ч.2 статті 293 ЦПК України)

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Отже, за приписами даної статті підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, доводи апеляції, що позовні вимоги носять не конкретний характер, ціна позовних вимог не визначена, не можуть слугувати перешкодою для вирішення питання щодо забезпечення позову. У свою чергу, заява про застосування заходів забезпечення позову викладена позивачем у письмовій формі та із обґрунтуванням мотивів, за яких позивач просить застосувати дані заходи.

Враховуючи викладене, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо задоволення заяви про забезпечення позову,а доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Гаврилова Г.Л.

Пономарьова О.М.

Ткаченко Т.Б.